Slandus/ramus pokalbis, bet kiek paviršutiniškas. Pasitaiko dvigubų kl.: užduodi svarbius klausimus, bet į dalį jų negauni atsakymų/nesugrįžti. Svarbu ne tik atkartoti, ką vaikas pasakė, bet ir atreaguoti į jausmus, ką girdi "tarp eilučių": atspindėti nerimą, abejones, pastiprinti supratingumu - tai padeda kurti ryšį ir atsiverti. Greitai pastebėjai/sureagavai į saviž. užuominą (gal kiek su abejone), tikslinaisi dėl saugumo, bandei sutarti, kad negers tabl. pokalbio metu. Patarčiau detaliau tyrinėti vaiko mintis apie savižudybę (ką konkrečiai galvoja, kaip senai, kas paskatino, kokius/ kiek vaistų turi, iš kur gavo, kaip jaučiasi apie tai pasakodamas ir t.t.) Taip pat nebuvo iki galo užsitikrinta, ar vaikas tikrai padėjo vaistus - prie to galima grįžti pokalbio eigoje. Saviž. pokalbiuose patarčiau neskubėti ieškoti "džiaugsmingų" gyvenimo pusių, skirti daugiau dėmesio "juodesnių" minčių/jausmų aptarimui, tvirčiau išreikšti poziciją, kad saviž. ne išeitis ir tą eigoje vis pakartoti.