Visai neblogai susitvarkei su visais nekonsultaciniais skambučiais. Bandei užmegzti kontaktą su vaikais, o nepavykus–stengeisi nesivelti į neproduktyvias diskusijas, su agresyviu vaiku labai laiku ir tinkamai užbaigei pokalbį. Visgi linkiu ryžtingiau brėžti pokalbio ribas, jį struktūruoti, nedelsiant reaguoti į tai, ką girdi, ir atspindėti (girdžiu, kad šalia tavęs yra kažkas, kas trukdo kalbėti; girdžiu, kad dainuoji), neįsitraukti į vaiko išdaigas (pvz., vertėjo iš karto aiškiai pasakyti, kad VL picų neveža, pakartoti tai dar kartą, jei reikia, ir pasitikslinti, tai kuo VL galėtų padėti). Prisimink, kad ir tokiuose skambučiuose verta bandyti tyrinėti situaciją (pvz., pokalbyje apie šuniuką galėjai paprašyti papasakoti daugiau apie patį šuniuką, kaip pastebėjo jo negalavimą, kaip draugui kilo mintis taip jam padėti, kas dar yra namuose). Ir dar linkiu daugiau tiesiog būti savimi ir su vaiku kalbėti kuo natūraliau–tai tikrai sušildo pokalbį ir padeda užmegzti su vaiku ryšį. Sėkmės!