Pokalbyje buvai empatiška, natūrali ir palaikanti, pavyko išlaikyti prasmingas pauzes. Sekasi patyrinėti vaiko jausmus, juos atspindėti, natūralizuoti, moki taikliai apibendrinti tai, ką girdi. Tai leidžia vaikui jaustis išgirstam. Gražiai tyrinėjai mergaitės aplinką, kuo ji gyvena. Pokalbis galėjo būti šiek tiek efektyvesnis, jei būtum labiau akcentavusi tai, ką sako mergaitė apie vis dar tik įtariamą ligą. Tai galėtų pasitarnauti kaip tam tikra atsvara mergaitės patiriamiems kriziniams jausmams, galbūt suteikti vilties, kad diagnozė dar nepatvirtinta („sakai, kad bus reikalingi papildomi tyrimai, nes vėžį tau vis dar tik įtaria?“). Taip pat pokalbiui gylio galėtų priduoti drąsesnis situacijos tyrinėjimas, pvz., „sakai, baiminiesi, kad operacijos tave subjauros? Ką tau operuotų, jei tektų tai daryti? Ką apie tai sako gydytojai?“ Suprantama, kad tokios situacijos gali kelti bejėgiškumo jausmą, tačiau svarbu prisiminti, kad kartais viskas, ką galime padaryti, yra tiesiog pabūti kartu. 