Sukūrei mergaitei jaukią ir saugią terpę atsiverti, jautėsi tavo empatija, įsiklausymas, išreiškei savo rūpestį pašnekove. Puiku, kad naudojai daug atspindėjimų, stengeisi pabūti su mergaite čia ir dabar, tyrinėjai, kaip ji jaučiasi, kokia jos aplinka. Pokalbiui daugiau gylio būtų suteikęs atidesnis mergaitės situacijos, kuri ją atvedė į esamą padėtį, tyrinėjimas „sekant“ jos užuominomis, pvz., „sakai, kad tave išdavė draugai ir dabar jautiesi niekam nereikalinga? Papasakok, kas tave išdavė? Ką padarė, kad pasijautei išduota?“, „girdžiu, kad jau porą mėnesių taip jautiesi – gal gali prisiminti, kas gi nutiko prieš tuos du mėnesius?“. Dar atkreipčiau dėmesį į tai, kad tyrinėjant jausmus ar situaciją būtų geriau užduoti po vieną klausimą, ne visą jų seriją, o apčiuopus jausmus – juos natūralizuoti. Beje, noriu tave pagirti už taiklų ir savalaikį sureagavimą į galimą užuominą apie savižudybę, nors ši tema dar net nebuvo praeita. Taigi, esi šaunuolė, žengi vienu žingsneliu į priekį :)