Gražiai pradėjai pokalbį, tyrinėjai situaciją ir vaiko jausmus. Svarbi pokalbio dalis buvo kai vaiką „palydėjai“ į prisiminimus apie tai, kaip jis leisdavo laiką su savo augintiniu. Kalbant su vaiku naudojai formuluotes „augintiniai palieka pasaulį; palieka mus“. Tokios formuluotės keistinos į „mirė“, „žuvo“. Taip padedame vaikui priimti patį netekties faktą ir suvokti realybę. Kai vaikas pasakė, kad tėvai siūlo nupirkti kitą žiurkėną, atsakei jam, kad nereikia skubėti su kitu augintiniu ir kad paprastai tai nepadeda (taip mus moko teorija), tačiau galėjo paprasčiausiai paklausti „O ką tu apie tai manai?“. Šiam vaikui tiko ir patiko tavo pasiūlyta mintis nupiešti piešinį su savo žiurkėnu, tačiau siūlytina klausimą apie tai, ką galima padaryti dėl mirusio augintinio prisiminimo, palikti atvirą ir išgirsti paties vaiko mintis. Gražiai užbaigei pokalbį paklausdama kaip po pokalbio jaučiasi vaikas; paklausdama, ar jau apie viską pakalbėjote; padrąsindama vėl paskambinti, kai tik norės.