Nepaisant šiokio tokio pasimetimo pradžioje, džiaugiuosi, kad susitvarkyti su nekonsultaciniais pokalbiais tau tikrai pavyko. Visuose pokalbiuose stengeisi užmegzti ryšį, iš karto „nenurašei“ nei vieno vaiko, buvo labai gražių frazių, kviečiančių vaiką pokalbiui („Ačiū, kad pasitiki“; „Padėk man suprasti, kuo tau tai svarbu“). Kartu nesileidai į provokacijas, aiškiai brėžei ribas, nukreipdama pokalbį į situacijos tyrinėjimą bei „grąžindama“ vaikui asmeninius klausimus. Situacijose, kuomet vaikai nesustodami kalba/dainuoja, svarbu reaguoti į tai, ką girdi, nelaukiant, kol pats vaikas suteiks progą įsiterpti. Ir apskritai nekonsultaciniuose pokalbiuose atspindėjimai yra svarbūs, tad kviečiu ateityje jų naudoti daugiau. Na, o kalbant apie tinkamą laiką pokalbio užbaigimui – jei po kelių kvietimų vaikas nereaguoja, pokalbis niekur nesivysto, tikrai gali jį baigti, tik svarbu įvardinti, kad vaiko skambučiai visuomet laukiami, kai tik jis bus rimčiau nusiteikęs. Ačiū tau ir sėkmės toliau!