Labai jautėsi neskubėjimas ir įsiklausymas į vaiko žodžius, atidumas viskam: žodžiui, atodūsiui, pauzei. Daug padrąsinimo dalintis, kalbėti. Atviri ir tikslingi klausimai padėjo užčiuopti  vaiko rūpesčio esmę. Labai svarbu, kad pasakei „niekas neturi teisės su tavimi taip elgtis“ ir ne vieną  kartą užtikrinai apie tai vaiką. Dar svarbu paminėt, kad ir pornografija draudžiama, bei išsakyti, kad tai nusikaltimas. Siūlyčiau tokiose temose klausti apie tai kaip liečia? Kaip dažnai? Kada paskutinį kartą? Taip pat būtina užtikrinti saugumą čia ir dabar. Ir tada labai pabūti su tais jausmais: kaip jautiesi tada? O po to ? o dabar pasakodama? Neskubėti, jautriai būti su vaiku atspindint, gilinantis į jausmus, situaciją, sugrįžtant perklausiant, jokiu būdu neskubėti prie sprendimų tikintis, kad artimieji patikės, išspręs. Labai suprantamas noras gelbėti vaiką, bet mūsų išklausymas, nebėgimas nuo temos padeda jam susivokti kas čia vyksta, pasijausti drąsesniu ir tik tada svarstyti, o ką visgi ga