Svarbu, kad pokalbyje įvardijai jog patyčios, užtikrinai konfidencialumą, prakalbinai, klausei apie jausmus ir ne kartą, aiškinaisi ar nemuša (tik svarbu nenuvertinti "aj tai tik žodžiais"), gražiai gebi pristatyti PVL, negąsdinti ir tiksliai pateikti. Ko pritrūko? Fokuso į išbuvimą su vaiko jausmais ir situacija, siekio suprasti ką išgyvena, ką patiria, įvardijimo, kad neturi teisės, parodyti suaugusiųjų atsakomybę, ir palaikymo, kad vaikui tenka tai patirti. Svarbu gilinti jausmų ir situacijos analizę: kaip atrodo patyčios, ką sako, kaip vaikas reaguoja, ką tada daro skriaudėjas, kiek jų, kur vyksta, ką daro kiti, kaip dažnai, ką vaikas jaučia, ar būna kad nesityčioja, kaip jaučiasi tada, koks paskutinis įvykis, kas vaikui skaudžiausia. Ir visa ši jausmų ir sit analizė eina kartu su mūsų palaikymu - supratimu, jausmų normalizavimu, įvardijimu kad ne vaiko kaltė. neskubėk prie sprendimų :)