Pokalbis buvo labai stiprus, daug empatijos,  ramus balsas, naudoji daug atvirų klausimų, niekur neskubi, atidžiai klausai, ką vaikas pasakoja. Smagu, kad labai analizavai pačią situaciją ir neskubėjai prie sprendimų. Ateityje visuomet situaciją galima dar labiau analizuoti: galima paklausti apie mokytojus, drauges- ką jie daro? Kur jie būna, kai iš jos tyčiojasi? Ar yra bent kažkas, kas ją užstoja. Galima klausti, kas jai padeda ištverti visą tai; kiek laiko jau tęsiasi tos patyčios. Verta paklausti, ar ji nori, kad kažkas pasikeistų ir jeigu taip, tai pasakyti, kad čia reikia suaugusiųjų pagalbos. Galima papasakoti apie  skirtingus būdus kovoti su patyčiomis: ignoravimas, humoras, pasakymas tiesiai ir t.t., ir ką ji apie juos galvoja. 