Pokalbio pradžioje puikiai pavyko prakalbinti vaiką, padrąsinai kalbėti, sukūrei saugią erdvę išsipasakoti, atspindėjai vaiko sunkius jausmus. Puikia pavyko išsiaiškinti ir užtikrinti vaiko saugumą pokalbio metu. Užtikrinus saugumą sekantis žingsnis turi būti įvardinimas, kad su vaiku buvo pasielgta netinkamai ("Niekas neturi teisės tavęs skriausti, tai, ką man papasakojai yra nusikaltimas ir pan."). Galime paklausti iš ko vaikas suprato apie išprievartavimą, ką jis turi galvoje (Tėtis mane prievartauja daryti namų darbus...) Seksualinės prievartos atvejais nesigiliname į detales, neprašome atpasakoti įvykių, o visapusiškai palaikome vaiką, tikime juo. (Ieškome atsvaros, stiprybių, motyvuojame kreipti pagalbos. Nesiūlome konkrečiai pasikalbėti su mama/tėčiu/mokytoja ir pan. Klausiame: "Kaip tau atrodo, kam galėtum papasakoti/su kuo galėtum pasikalbėti? Kas galėtų nutikti geriausio/blogiausio, jeigu papasakotum?