Gražiai ir nuosekliai vedei pokalbį, atvirais klausimais, pasitikslinimais skatinai vaiką kalbėti. Pokalbis tikrai buvo nelengvas, bet puikiai susidorojai-pavyko tiesiog būti kartu su vaiku „čia ir dabar“. Empatiškai atspindėjai, palaikei, išreiškei supratimą, pasidžiaugei, kad išdrįso paskambinti į VL, patikinai, kad niekas neturi teisės tyčiotis. Tinkamai ir vietoje sureagavai į vaiko kartojamus žodžius „nieko nebenoriu“ ir paklausei, ar jis negalvoja apie savižudybę. Tyrinėdama situaciją vis gi galėjai pabandyti kiek daugiau pasiaiškinti, kaip ta išdavystė įvyko ir kuo ji vaikui tokia skausminga.