Labai gera buvo pokalbio pradžia, užjautei dėl netekties, atspindėjai jausmus, sureagavai į galimą savižudybės riziką. Bet labai greitai skubėjai prie sprendimų, dar neįsibėgėjus pokalbiui pradėjai sakyti, kad visada yra išeitis ir  kokie galėtų būti sprendimai. Pokalbiuose svarbu neskubėti, leisti vaikui išbūti savo jausmuose, išsikalbėti kas jam šiuo metu sunkiausia, kokie jausmai merginos jausmai buvo prieš vaikino mirtį, kokie kai jis žuvo, kokie yra dabar, kas pasikeitė ir pan. Šaunu, kad ieškojai, kas merginą džiugino anksčiau, ką jai patiktų veikti dabar, kas leistų užsimiršti, tik svarbu nepamiršti paklausti ir apie sunkius išgyvenimus, jausmus, kasdienybę. Pokalbyje buvo dvi temos: netektis ir mintys apie savižudybę. Reikėtų pokalbį struktūrizuoti ir klausinėjant suteikti vaikui erdvės išsikalbėti abiem temomis. Netekties atveju galima pakalbėti apie gedėjimo stadijas ir pakalbėti apie galimybę kreiptis į psichologą. Linkiu pokalbiuose išbūti vaiko jausmuose ir neskubėti. 