Pokalbis buvo empatiškas, šiltas, girdėjosi, kad vaikas tau nuoširdžiai rūpi. Nors pradžioje šiek tiek stigo nuoseklumo, tačiau vėliau „įsivažiavai“ ir neskubėdama, plačiais atvirais klausimais kvietei vaiką dalintis (kokios mintys kyla; kas kelia sunkumų; ką tau reiškia būti gražiam; kaip tai pasireiškia), naudojai gražių atspindėjimų, pasidžiaugei dėl vaiko (džiugu, kad turi tokią veiklą, kurioje užsimiršti).  Pokalbiui dar daugiau jaukumo galėjo suteikti kiek gilesnis vaiko jausmų tyrinėjimas: tau skambino nedrąsus, nepriimantis savęs vaikas, tad paklausus, kaip jautiesi dėl to, kad, pvz, neturi nei vieno draugo, kad esi žemesnis, kad neturi merginos,  vaikui būtum leidusi „įgarsinti“ jo jausmus. Savimi nepasitikinčiam vaikui svarbu išgirsti padrąsinančių žodžių, tad jam paminėjus, kad nemoka bendrauti, verta padėkoti, kad išdrįso paskambinti, kad dalinasi savo išgyvenimais, ir atkreipti dėmesį, kad jums abiems jau kurį laiką puikiai sekasi kalbėtis. Ačiū už gražų pokalbį. Sėkmės!  