Nuo pat pokalbio pradžios jautėsi tavo rūpestis vaiku. Viso pokalbio metu naudojai aktyvaus klausymosi technikas, atvirais klausimais skatinai vaiką daugiau papasakoti apie tai, kas atsitiko. Tyrinėjai situaciją, skatinai vaiką ieškoti sprendimų kartu, galbūt tik klausimas, ar vaikas nenorėtų apie tai pasikalbėti su mama, įvertinant vaiko atsakymą, buvo užduotas per daug kartų. Gražiai pasakei vaikui, kad svarbu tokia tema kalbėti, kad niekas neturi teisės iš jo tyčiotis. Pokalbio metu kelis kartus apibendrinai tai, ką išgirdai; tikslinaisi, kai likdavo neaiškumų. Smagu, kad pokalbio pabaigoje paklausei vaiko, kaip jis dabar jaučiasi. Apie jausmus galėjo paklausti ir anksčiau. Geras tavo bandymas buvo vaiko klausti, kaip jis mano, kas bus paskui (po skriaudėjo sumušimo), ar viskas tuo baigsis. Šia linkme pokalbį galėjo labiau pavystyti, nes jautėsi tavo nepritarimas muštynėms. Gražiai atsisveikinai, padėkodama už pokalbį ir pasakydama, kad visada gali vėl paskambinti. (Užpildė Lina)