Pokalbis buvo empatiškas, išreiškei daug palaikymo, supratimo vaikui (tikiu, kad reikėjo daug drąsos paskambinti į VL ir apie tai kalbėti; suprantu, kad gali būti sunku kalbėti), girdėjosi rūpestis vaiko saugumu. Puiku, kad net keletą kartų vaikui pasakei, kad jis nėra atsakingas dėl  tėčio elgesio, bet kartu būtų vertinga ir įvardinti, kad priklausomybė-liga, gydoma su specialistų pagalba. Pokalbiui taip pat būtų padėjusi gilesnė situacijos analizė–kur vaikas būna, kai vyksta išgertuvės, muštynės, kaip išsimiega, ar pavalgo, ar (kur) ruošia pamokas, kas žino apie tai, kas vyksta namuose, kaip būna, kai tėtis negeria ir pan. Tokie klausimai būtų atvėrę kelią aptarti, kaip vaikas gali padėti sau, pasirūpinti savimi, savo jausmais. O vaikui pasidalinus savo sugalvotais sprendimo būdais (paslėpti butelius, rasti darbą), verta dar kartą jį patikinti, kad tai ne jo, o paties tėčio atsakomybė (suprantu, kad tau norisi padėti, bet tu negali pakeisti jo elgesio, tai gali tik jis pats). Sėkmės!