Supervizijoje girdėjau tavo natūralų ir nuoširdų susidomėjimą, jautėsi minties laisvumas - tai kūrė šiltą, tikrovišką pokalbį. Empatiją pastiprinti gali papildomai įvardindama, kad supranti, tiki, įsivaizduoji. Nuostabu, kad išlaikei fokusą į paskambinusią mergaitę ir jos jausmus, o ne draugės istoriją, nuėmei atsakomybę. Situaciją ir iš to kylančius jausmus dar galėjai patyrinėti plačiau. Kokie buvo tie pirmieji pabandymai? Kokius jausmus tai sukėlė? Alternatyvų aptarime vertinga aptarti įvairias galimybes - kas būtų jeigu nutrūktų draugystė, kokie pavojai tyko jei mėgintų kažkaip padėti, aptarti galimybes pasikalbėti su patikimais suaugusiais ir t.t. 