Džiaugiuosi, kad nekonsultaciniuose pokalbiuose tau pavyko aiškiai brėžti ribas, nesivelti su vaikais į nekonstruktyvias diskusijas. Puiku, kad užbaigdama pokalbius su vaikais naudojai tinkamą atsisveikinimą (visada gali paskambinti kitą kartą, dabar atsisveikinu). Visgi, nors nekonsultaciniuose pokalbiuose ir labai svarbu brėžti ribas, struktūruoti, kviečiu nepamiršti, kad ir juose galima bei verta tyrinėti situaciją, drąsiau tikslintis, kuomet kyla neaiškumų ar aiškiai neįvardinamos pokalbio detalės (kur visgi tu norėjai paskambinti – į Vaikų ar Jaunimo liniją? Ką ir kur konkrečiai tu nori įkišti?). Situacijose, kuomet vaikai nesustodami kalba/dainuoja, gali padėti reagavimas į tai, ką girdi, nelaukiant, kol pats vaikas suteiks progą įsiterpti (girdžiu, kad dainuoji). Taip pat skatinu prisiminti, kad verta bandyti su vaiku užmegzti kontaktą ir reaguoti į besikeičiančias aplinkybes pokalbio eigoje, net jei iš pirmų sakinių pokalbis gali atrodyti ir nekonsultacinis. Ačiū tau!