Nuo pat pokalbio pradžios labai gražiai stengeisi užmegzti ryšį su vaiku (“Labai ačiū, kad paskambinai. Įsivaizduoju, kiek drąsos tam reikėjo”). Noriu pagirti ir už tai, kad nuosekliai tyrinėjai situaciją, naudojai daug atvirų klausimų, nenuskubėjai į sprendimus netgi po vaiko klausimų “Ką man dabar daryti?”. Pokalbis buvo išties šiltas, naudojai ir gražių natūralizavimo frazių (“Natūralu, kad dabar jautiesi prislėgta ir sunku galvoti apie ką nors kitą”), visgi ateityje kviečiu dar labiau įsiklausyti, ką sako vaikas ir stengtis į tai sureaguoti (pavyzdžiui, į vaiko frazę “pradėjau verkti nuėjusi į tualetą” būtų tikę pirmiausia sureaguoti “įsivaizduoju, kaip tau turėjo būti skaudu” ir tik tuomet pereiti prie klausimo). Kelis kartus nuskambėjo dvigubi (ir net trigubi :)) klausimai – stenkis to vengti, nes tuomet paprastai išgirstam atsakymą tik į paskutinį klausimą. Bendrai vertinant, su pirmąja supervizija susitvarkei tikrai šauniai, linkiu sėkmės ir toliau!