Šaunu, kad bandei užtikrinti vaik saugumą ir įvertinti sveikatos būklę.
Jau pradžioje buvo galima klausti vaiko, kaip jis jaučiasi, bandei pakreipti pokalbį kaip išgelbėti šuniuką, trūko faktų, kaip tas šuniukas atrodo, kad būtų aišku, kokios pagalbos jam reikia. Nuėmei nuo vaiko kaltę, kad jis nekaltas, jog šuniuką sudraskė.Gana daug kalbėjotės apie tai, kas galėtų padėti, tačiau neišanalizuota iki galvo visos alternatyvos, jeigu nueis pas kaimynę, ką pasakys, kaip tada jausis, o jei kaimynės nras namuose, kas dar galėtų padėti. Vaikas nusprendė paskambinti mama, o jeigu mama neatsilieps, trūko aptarimo, ką tada darys vaikas. Suprantama, kad situacija atrodo grėsmingai ir norisi kuos skubiau gelbėti šuniuką, tačiau kol vaikas neapsiramins, kol neišlies jausmų, kažin, ar galės sugalvoti, ką toliau daryti ir kaip elgtis. 