Pirmas žingsnis žengtas, sveikinu, Viliau! Gražiai pradėjai pokalbį "Sakai, esi susierzinusi? Kas iššaukė susierzinimą? Gal gali plačiau papasakot ?" Tavo klausimai rodė susidomėjimą vaiku. Vertėtų šį susidomėjimą išlaikyti per visą pokalbį, nepamiršti palaikyti vaiko: "suprantu", "įsivaizduoju, kad gali jaustis..." Palaikymas jaustųsi, jeigu daugiau gilintumeisi į situaciją (kiek laiko neišsimiegi, kaip jautiesi kitą dieną, kaip pavyksta susikaupti mokykloje, ką mama sako, kai mato tave neišsimiegojusią ir t.t.). Kaip ir pats turbūt pajautei, klausimas "kodėl?" nepadeda tęsti pokalbio ("Sakei, kad nelaukei brolio. Kodėl?"). Nereikėtų skubėti nukreipti vaiko kur nors kitur ("Galbūt turi draugą ar patikimą žmogų, su kuriuo gali apie tai pasikalbėti"). Siūlyčiau vengti ir direktyvių pasiūlymų "Nemanai, kad reikėtų pasikalbėti su mama?", geriau juos keisti į pasvarstymus "Kaip, manai, reaguotų mama, jeigu žinotų, kad tu taip jautiesi?". 
Sėkmės!