Puikiai skatinai ir drąsinai merginą kalbėti. Tyrinėji situaciją, užduoti tikslingus klausimus, bet čia dar galima buvo nemažai sužinoti, kas vyksta jų namuose. Pagalvoki, ko dar galėjai pasiteirauti. Visada galima paprašyti papasakoti ir išsamiau aptarti paskutinį įvykį. Tai svarbu norint susidaryti tikslų bendrą vaizdą, kuris pagelbės vėliau svarstant alternatyvas, nukreipiant į PVL ar pan. 
Pokalbis skambėjo labai empatiškai, nes naudojai nemažai atspindėjimų, apibendrinimų,  reiškei užuojautą, reagavai į tai, ką sako vaikas. Labai gražiai pagyrei merginą, kad rūpinasi, ieško pagalbos, padėkojai, kad dalinaisi. Svarbu, kad nuėmei merginai kaltę, užtikrinai, kad ne jos jėgoms susitvarkyti su tėvų priklausomybėmis. PVL irgi pavyko pristatyti. Pokalbiuose kartais atsiranda ilgi monologai - padaryk juose pauzes, pasiteirauki ar vaikui viskas aišku, gal jis pats kažką norės pasakyti. Klauskime jo kas neramina, kaip galvoja kas gali nutikti, kas tada būtų ir pan. 
Sėkmės! 