Pokalbį vedei neskubėdama, kas yra labai svarbu netekties temoje. Jautriai išreiškei užuojautą, naudojai atspindėjimus ir davei vaikui pakankamai erdvės po truputį atsiverti. Tau pavyko užmegzti su vaiku kontaktą - pradžioje nenorėjęs kalbėti apie mirusį augintinį, po kurio laiko visgi apie jį papasakojo. Naudojai daug tinkamų atvirų klausimų (Ką veikdavot kartu? Kaip sužinojai, kad mirė? Kas vyko toliau?), puiku, kad klausei ir apie kylančius jausmus. Visgi ateityje tyrinėjant jausmus siūlyčiau neapsiriboti vien esamuoju laiku (kaip dabar jautiesi?), bet sugrįžti ir į praeitį - netekties momentą (kokie jausmai tau kilo tuo metu, kai sužinojai, kad žiurkėnas mirė?). Taip pat buvo galima daugiau patyrinėti vaiko santykį su augintiniu, kol jis dar  buvo gyvas (ką kartu veikdavo, kas labiausiai patikdavo, kaip vaikas juo rūpinosi ir pan.) – tai galėtų padėti vaikui išbūti, išgedėti savo netektį. Bet visumoj pokalbis tikrai pavyko, su vaiku išbuvai jautriai ir empatiškai, ačiū tau už tai.