Tau puikiai sekėsi išbūti pokalbyje su vaiku iki pabaigos. Labai jautėsi prisitaikymas prie vaiko kalbėjimo manieros, neskubėjimas ir įsiklausymas, atidumas pauzėms, atviriems klausimams, ar net žodelyčiams „aha, hm...“. Drąsinai vaiką dalintis ir kalbėtis. Labai svarbu, kad nekartą pasakei „niekas neturi teisės su tavimi taip elgtis“. Siūlyčiau patyčių temose daugiau klausti, tyrinėti pačią patyčių situaciją – kiek laiko tęsiasi, kada paskutinį kartą vyko, kas matė, kaip kiti reagavo ir t.t. Tiesiog jautriai pabūk pokalbyje su vaiku atspindint, gilinantis į jausmus, situaciją, eant neaiškumui, sugrįžk perklausiant ir neskubėk prie sprendimų ar nukreipimų į PVL. Apie PVL informavai laiku ir tinkamai, tačiau siūlau vengti tokių pasakymų kaip „iš PVL parašys raštą į mokyklą“ ar „...mokykla privalės atsakyti“, nes mes nežinome kaip mūsų socialiniai partneriai reaguos į gautą informaciją. Ir žinoma, jokiu būdu neduodam nurodymų vaikui „reikia nenuleisti rankų ir spręsti šitą situaciją“.