Pokalbyje užtikrindama vaiko saugumą nuostabiai suderinai empatiją ir direktyvumą, žodžiai skambėjo šiltai, įtikinamai – šaunuolė! Pokalbyje buvai su vaiku čia ir dabar, tačiau pasitaikė ir momentų kai išbuvimo ar kryptingesnio paanalizavimo pritrūko. Laisvai vaiko paklausei kada vaikas pirmą kartą pagalvojo apie savižudybę, kaip tuo metu galvojo nusižudyti, tačiau pritrūko paklausimo apie tai kaip perėjo prie nušokimo nuo stogo, kiek laiko tam ruošėsi ir t.t. Kalbant apie ambivalenciją iš pradžių puikiai įtraukei, kad tau vaikas rūpi, tačiau vėliau pokalbyje sakei “tikiu, kad kažkam rūpi”. Geriau būtų  sakyti kad tau ar vaikų linijai rūpi, kol vėliau pokalbyje būtum išgirdus apie močiutę. Pokalbyje apie savižudybę, kai vaikas būtų tuneliniame mąstyme “tikiu, kad kažkam rūpi”, gali nesuveikti. Pokalbyje vaikas jautė, kad tavo rūpestį: “...tikiu, kad kažkas rūpinasi tavo gyvybe.”, “Tai tik tu rūpiniesi, kitiems pofik”.
Daugiau dėmesio skirk gilesniam, ilgesniam išbuvimui situacijoje.