Šaunuolė, kad pagavai krizinių pokalbių pojūtį - išbuvai su tokia rimtimi, nuoširdumu, ramybe, gilia tyla, empatija ir palaikymu. Gražiai vedei pokalbį, tačiau vengei mirties temos, kuri buvo tokia ryški vaiko mintyse. Vertinga atspindėti, kad vaikas kalba apie mirties baimę, klausti kaip ją suvokia ir ką dėl to jaučia, pasinerti į tą liūdesį, baimę, beprasmybę. Antras dalykas, kurio pristigo pokalbyje - detalesnis situacijos suvokimas: kaip prasidėjo liga, kaip vyko tyrimai, diagnozė, koks tolimesnis gydymo planas (būtum sužinojusi, kad liga tik įtariama, o tada ir alternatyvas būtų lengviau aptarti - kaip jaustųsi sužinojusi kad neserga, kas būtų jei pasitvirtintų diagnozė ir t.t. Nepamiršk, kad kartais verta atspindėti ne tik jausmus ar situaciją, bet ir atodūsius, ašaras. Girdžiu kad atsidusai... suprantu, kad sunku kalbėti. Sveikinu jau nuėjus didelį kelią mokantis! 