Pokalbyje nemažai stiprių vietų, naudoji atspindėjimus, gerai formuluoji klausimus, tačiau labai vėlai sureagavai į savižudybę ir neužsitikrinai saugumo. Pokalbio pradžioje vaikinas l. daug kartų pakartojo, kad „nebemato prasmės“, „viskuo nusivylęs, niekam nerūpi“. Tai yra pakankamos užuominos paklausti „ar galvoji apie savižudybę?“. Iki galo neužsitikrinai vaiko saugumo, kur yra, ką galvoja sau pasidaryti. Visai nesureagavai į frazę "pjaustymas padeda". Tokiu atveju reikia iš karto klausti, kaip save žaloja, kur priemonės, paprašyti jas paslėpti, patraukti. Jei būtum pasiaiškinus apie savižalą, yra tikimybė, kad vaikas pokalbio eigoje nebūtų pradėjęs savęs žaloti. Jei sužinai, kad pokalbio metu pjaustosi, aiškiniesi apie sužalojimą, liepiam užsidengti žaizdą, jei reikia kreipiam į 112. Tokiuose pokalbiuose labai svarbus direktyvumas, aiškinam vaikui dėl ko jam reikia tai padaryti „aš tikrai tau noriu padėti ir man yra svarbus tavo saugumas, dėl to prašau uždengti žaizdą/nulipti".