Tau puikiai pavyko prakalbinti vaiką, sukūrei saugią vietą pokalbiui ir išsipasakojimui, taip pat tinkamai pristatei PVL ir sujungei, tik tai padarei per greitai, t.y. tinkamai neišanalizavus vaiko sunkumo. Pirmiausiai teikiame emocinę paramą ir naudojame vaikų linijos įprastą konsultavimo metodą pokalbyje ir tik įsitikinę, kad viskas išbandyta ir niekas neveikia, situacija nesikeičia - tik tuomet siūlome vaiką nukreipti į PVL. Šiuo atveju vaikui patiriant patyčias, kaip ir anksčiau mokėmės - svarbu įvardinti, kad vaikas nėra kaltas dėl patiriamų patyčių ir niekas neturi teisės iš jo tyčiotis, o patyčių stabdymas yra suaugusių žmonių atsakomybė. Pokalbyje galime aptarti reagavimo į patyčias būdus: atvirais klausimais klausiame ką vaikas žino, ką yra bandęs, kas jo manymu geriausiai veikia/galėtų suveikti. Įvardiname, kad nėra vieno visiems tinkančio recepto. Ieškome atsvaros, stiprybių vaiko aplinkoje ir  motyvuojame kreiptis pagalbos.