Pokalbyje pavyko padrąsinti vaiką kalbėti - pasakei apie konfidencialumą, apie tai, kad gali kalbėti bet kokia tema. Mintį apie galimą priklausomybę pavyko pateikti kaip bendrą informaciją, o ne kaip šališką asmeninę nuomonę. Bandei išsiaiškinti, kaip vaikui kyla mintys ir klausimai dėl narkotikų. Tyrinėjai situaciją, klausei, kas paskatino išbandyti, kaip jaučiasi, kai vartoja, kaip jaučiasi po to, užčiuopei vaiko nerimą. Tokiuose pokalbiuose labai galėtų padėti mintis, kad VL konsultantai neprivalo visko žinoti apie priklausomybes ar narkotines medžiagas, neprivalo nuspręsti, ar vaikas yra priklausomas, ar ne. Svarbiausia klausyti, kalbėti apie jausmus, patyrinėti vaiko nerimą, atkreipti dėmesį į ambivalenciją, kai vaikas lyg ir patenkintas situacija, bet kartu klausia apie poveikį, galimą priklausomybę.Taip pat galėtų padėti, jei išgirdusi vaiko klausimą, ne iš karto bandytum atsakyti, o labiau suprasti, kaip tas klausimas vaikui apskritai kyla. Kitą kartą bus jau lengviau :)