Pokalbį pradėjai šiltais, atvirais klausimais, tačiau balse girdėjosi formalumas, vėliau, pokalbio pabaigoje, šiek tiek prasilaužei. Į situaciją pasigilinai, bet paviršiumi, buvo galima dar pasigilinti į vaiko situaciją: kiek laiko jau visa tai vyksta? Kur jie su sesute būna kai tėvai "užgeria"? "Kaip į tai reaguoja močiutė? ir pan. Kiek per anksti nuėjai į sprendimus, verta dar buvo pabandyti išbūti. Uždavinėjai uždarus klausimus, pvz: "tu nenori su niekuo pasikalbėti dėl to?". Siūlau keisti į atvirus, taip vaikui suteikiame daugiau erdvės išsikalbėti. Siūlyčiau daugiau atspindėti, natūralizuoti, tai įneša į pokalbį daugiau empatijos. Taip pat, bandei struktūrizuoti pokalbį, bet vis pasimėtydavai tarp temų. Kaip ir pati sakei, siūlau dar padirbti ties situacijos gilinimųsi. 