Džiaugiuosi, kad pavyko prakalbinti vaiką, kuris iš pradžių nenoriai kalbėjosi. Labai svarbu tą daryti jautriai, empatiškai, nespaudžiant. Džiugu, kad stengeisi tvarkingai formuluoti klausimus ir būti empatiška. Visgi, reikėtų dar daugiau atkreipti dėmesį į jausmus, neužmiršti šio klausimo, nes visgi vaikų linijoje teikiame emocinę paramą. Taip pat kitam kartu kviečiu daugiau įsigilinti į situaciją, klausytis ką sako vaikas (super, kad kelis kartus nuėmei atsakomybę nuo vaiko dėl tėčio priklausomybės, bet reikėtų išgirsti, kai vaikas vis klausia, kaip susirasti darbą ir paklabėti apie tai, ko jis siekia, kaip mano kas bus kai susiras darbą, kaip jaučiasi dėl to). Sėkmės kitose supervizijose!