Šauniai valdai visus pokalbio įrankius - lengvai formuluoji atvirus klausimus, sklandžiai tyrinėji situaciją, gražiai, lyg pyragą sluoksniuoji jausmus, jų tyrinėjimą, natūralizavimą. Kaip jau minėjau, labiausiai norisi sustiprinti empatijos dalį, kurią gebi išsakyti žodžiais, bet sunkiau sekasi parodyti šiltomis intonacijomis. Pvz. vaidindama vaiką kalbėjai lėčiau, tyliau, liūdniau, todėl tikiu, kad ir pokalbyje gali prisitaikyti prie pašnekovo emocijos ir parodyti daugiau vidinės šilumos ir rūpesčio. O žodžių: užjaučiu, tikiu, suprantu, apgailestauju, kad tai patiri - niekada nebūna per daug. Ir šaunuolė, kad neskubi į sprendimus, o būni su vaiku jo situacijoje ir jausmuose, užtikrinai saugumą, informavai, kad niekas neturi teisės mušti. Tyrinėdama pačią mušimo sceną pametei istorijos dalį apie tai kuo viskas baigiasi (tą irgi vertinga išsiaiškinti). Sėkmės! 