Pokalbio pradžioje gražiai skatinai vaiką išsipasakoti, užtikrinai VL konfidencialumą, rodei supratimą („gali pasidalinti, kas tau rūpi“; „suprantu, kad gali būti nedrąsu“). Uždavei tinkamų klausimų tyrinėjant situaciją, atspindėjai ir stengeisi natūralizuoti (ateityje stenkis žodį „normalu“ keisti į „natūralu“). Puikiai įvardinai ir galimą priklausomybę („iš to, ką pasakoji, panašu, kad tėčiui gali būti priklausomybė“). Ateityje kviečiu prisiminti, kad tokiuose pokalbiuose labai svarbu nuo vaiko nuimti atsakomybę, ypatingai, kai vaikas dažnai kartoja, teiraujasi, ką galėtų padaryti („tu nesi atsakinga už tai, kad tėtis geria“; „tu negali už tėtį nuspręsti negerti“), ir tuo pačiu pokalbį kreipti į tai, ką vaikas galėtų padaryti, kad pasirūpintų savimi („kaip tu išbūni, kai negali išsimiegoti?“; „kur ruoši pamokas?“; „galbūt tavo aplinkoje yra vieta, kur jautiesi saugi?“), nepamirštant pabūti ir su vaiko jausmais. Ačiū tau už išbuvimą su vaiku šiame nelengvame pokalbyje.