Labai tinkamas pokalbio tempas, ramus tonas - visą tai padeda vaikui jaustis saugiau pokalbyje, atsiverti. Gilinaisi į situaciją, jautėsi, kad tau svarbus vaiko sunkumas. Kai vaikas klausia apie konsultantą - pasakome, kad VL kalbame apie vaikus, ne apie konsultantus, galime paklausti, o kuo jam tai svarbu iš kur kyla šie klausimai? Kuo anksčiau pokalbyje įvardink, kad vaikas nėra kaltas dėl patiriamo smurto/patyčių, kad su juo elgiasi netinkamai, neteisėtai. Ieškome atsvaros, stiprybių vaiko aplinkoje ir  motyvuojame kreiptis pagalbos. Nesiūlome konkrečiai pasikalbėti su mama/tėčiu/mokytoja ir pan., bet klausiame: "Kaip tau atrodo, kam galėtum papasakoti/su kuo galėtum pasikalbėti? Kas galėtų nutikti geriausio/blogiausio, jeigu papasakotum? Klausiame, kas vaikui padeda išbūti sunkiose situacijose, ką vaikas jau yra išbandęs, kas geriausiai veikia. Kaip jam atrodo, ką dar būtų galima padaryti, kad situacija pasikeistų?