Džiugu, kad neblogai pavyko visi nekonsultaciniai pokalbiai. Puiku, kad stengeisi užmegzti kontaktą su vaikais, kad net žinodama šios dienos temą, neskubėjai skambučių „nurašyti“ iš karto, o bandei tyrinėti situacijas, gilintis į jausmus. Kiek sunkiau sekėsi užbaigti pokalbius, kuriuose vaikai manipuliavo ir išdykavo-pokalbiai buvo „užsivėlę“ ir niekur nebevedė. Tokiais atvejais juos struktūruoti padeda apibendrinimas, įvardijimas to, kas vyksta pokalbyje (pvz.,tu vis kartoji, kad turi problemą, bet nieko apie ją nepasakoji, man sunku suprasti, apie ką tu nori pasikalbėti; tu vardiji daug rimtų dalykų–savižudybę, išprievartavimą ˂...˃, bet šokinėji nuo vieno prie kito, man sunku suprasti, kas tau dabar svarbiausia, apie ką labiausiai norėtum pasikalbėti). Tad linkiu ryžtingiau brėžti pokalbio ribas, taip pat skatinu drąsiau užduoti vaikui kuo konkretesnius klausimus tyrinėjant situaciją (pvz.,ką ir į kur konkrečiai tu nori įkišti; kaip dažnai susiduri su erekcijos problemomis). Sėkmės!