Su vaiku  jautriai buvai pokalbyje. Prisiderinai prie vaiko tempo ir net intonacijos. Labai tiko ir pauzės. Jautėsi kaip reaguoji į tai ką vaikas sako, kaip seko jo žodžius, klausinėji apie krizinę situaciją, vis teiraujiesi apie jausmus. Vertinga gal būtų daugiau gylio į pačią situaciją, kada pradėjo vaikas jaust nerimą dėl tėvų santykių, kaip būtų jei liktų su vienu ar kitu tėvu gyventi. Taip pat svarbu pasikalbėt ar vaikas neįžvelgia savo kaltės, paminėti, kad suaugusiųjų santykiai yra jų reikalas, kad būna užtrunka kol įvyksta kažkokie sprendimai. Gal net klausti ką jauti tėvams? Kokią įtaką turi jausmams skyrybų situacija? Kartu su vaiku ieškojai, kas dar jam teikia ramybę, kaip jis aplamai išgyvena tą laikotarpį, drąsinai vaiką.  Linkiu daugiau pasitikėjimo ir laisvumo. AČIŪ ir sekmės artėjant prie savarankiškų budėjimų.