Stengeisi girdėti vaiką.
-Daugiau ir nuosekliau išlaikyti struktūrą (iš pradžių apie močiutės ligą ir mirtį; paskui - kaip buvo, kai močiutė buvo gyva; ko labiausiai trūks);
-nepridūrinėti (neapibendrinti to, ko vaikas nesakė) prie to, ką pasakė vaikas (tai su močiute buvot geriausios draugės);
-šlifuoti klausimų formuluotes (o močiutė kai sirgo, tu ją slaugydavai?);
-aptarti, kas padėtų jaustis geriau tik pabaigoje, kai jau išventiliuotas vaiko liūdesys, išklausytas skaudylys.