Pirmoji supervizija išties praėjo sklandžiai. Jautėsi tavo empatiškumas, rūpestis vaiku bei nepasimetimas. Pro tavo ausis nepraslydo įvardinti vaiko jausmai, juos stengeisi atspindėti, taip pat klausei kaip mergaitė jaučiasi. Nepiršai jau sprendimo būdų, gražiai įvardinai, kad tai yra jos sprendimas, bet esi tam kad padėtum ir aptartum visas galimybes. Norėtųsi, kad situaciją nagrinėtum giliau atreaguodamas į vaiko žodžius. Jeigu vaikui kyla nerimas, atspindėk jį ir klausk, kas labiausiai neramina, kas šlykštu, o kaip tu norėtum, kas tave žavi. Kalbėk apie reakcijas kalbantis su vaikinu, kaip jis reaguoja, kai kalbi, ko tu norėtum, kaip tu sureagavai, ką sakei, kai jis savo norus išsakė. Sėkmės kituose pokalbiuose! :) 