Pirmame pokalbyje apie savižudybę sėkmingai išbandei kelis poklabio įrankius - klausti apie savižudybę, ieškoti ambivalencijos, pasakymus "man tu rūpi, noriu, kad būtum saugi", "kas pasikeis pasitraukus", "o kaip bus tai", "grįžti nebegalėsi" . Pagrindinis pokalbio trūkumas, kad į viską sureagavai gerokai per vėlai - vaikas buvo vonioje su vaistais, todėl buvo svarbu aiškintis planą, tartis dėl saugumo, aiškiai įvardinti, kad tai nėra išeitis. Daugiau susitelkei į situacijos ir jausmų tyrinėjimą (tai galėtų būti tik pokalbio pabaigoje, pirmiausiai būname su suicido mintimis.) Taip pat pasikartok jausmų dalį - gerai klausi kaip jautiesi, bet dar nemoki išplėsti jausminio gylio (natūralizuoti, tikslinti, būti su jausmu). Linkiu kantrybės!