Iš pradžių norisi dar kartą pasidžiaugti, kad iškilus nesklandumui pokalbio pradžioje nepasimetei (tas bent nesigirdėjo :) ) ir puikiai pavyko tęsti pokalbį su vaiku. Pokalbyje tyrinėjai situaciją, atspindėjai jausmus, kurių tikrai krizinėse situacijose gali kilti visa paletė. Taip pat stuktūravai pokalbį grąžindama, jei liko neaiškumų ar nepasimesdama, kuomet vaikas galbūt tave neteisingai suprato ar vartojami žodžiai jam buvo nepažįstami (pvz., fiziologiškai). Į ką būtų vertinga atkreipti dėmesį tolimesnių pokalbių metu, tai kiek labiau pagilinti situacijos analizę išsiaiškinant kuo gyvena vaikas šiuo laiku, kaip atrodo jo diena, ar yra nuotaikos ar dienų pokyčiai, ar yra anksčiau susidūrusi su tokiu nerimu dėl sveikatos. Taikyti gaima ir netekties schemytę apie kurią kalbėjau: 1) Čia ir dabar; 2) Pati netektis; 3) Po to; 4) Prieš tai; 5) Tolesnis gyvenimas. Taip pat vengti siekti įžiebti viltį, sakyti, kad tai ne pabaiga, bus geriau, nes tada vaikas jaučiasi nesuprastas ir neišgirst