Gražiai atsiliepei, jautriai reagavai į vaiko išgyvenamą krizę „suprantu tavo pyktį“ , „girdžiu, kad tau skaudu“. Normalizavai išsakytus jausmus  teiravaisi kaip vaikas jaučiasi. Pokalbio metu tyrinėjai išgyvenamą krizę ir su ja susijusius vaiko jausmus, baimes ir išreiškei palaikymą „visai nesvarbu kas ką apie tave galvos, svarbiausia kaip tu jautiesi“. Kalbant apie krizes ir netektis svarbiausia yra išbūti kartu, skatinti išsikalbėti ir atliepti skambinančiojo jausmus. Klausimai „Ką galėtum padaryti, kad būtų lengviau?“ ar „Kaip bandei spręsti situaciją?“ šiuo atveju dažniausiai yra netinkami, nes ir pats vaikas įvardija, jog  nenori ieškoti sprendimų, o nori tik pasikabėti. Pokalbio metu balso tonas buvo malonus, buvo juntamas atidus dėmesys pašnekovui. Džiaugiuosi Tavo daroma  pažanga.