Tikrai nelengvas pokalbis, kai sprendimų vaikas vengia ir tiesiog reikia išbūti vaiko jausmus. Stipru, kad klauseisi ir girdėjai vaiką, naudojai daug apibendrinimų ir atspindėjimų, aiškinaisi mintis apie savižudybę, planą, tareisi, kad nesižalotų, padėtų peiliuką į šalį. Stengeisi pastiprinti vaiką, kelis kartus įvardinai, kad niekas neturi teisės iš jos tyčiotis, drąsinai, stengeisi paliesti ir galimus sprendimus, nes jie tikrai yra. Šiame pokalbyje dar būtų padėję, jeigu neskubėtum, tiesiog duotum vaikui ardvės išsikalbėti susikaupusius jausmus ir situacijas, pvz.: pasigilinti į patyčių situaciją, pasiaiškinti, kaip ji jaučiasi, kai susipjausto, kiek laiko trunka šie jausmai, kas pasikeičia. Ir jokiu būdu neperkelti fokuso nuo savižalos į mokslus, nes kai viduje skauda, tai ir geri pažymiai negali padėti. Ačiū, sėkmės ir toliau!