Jautriai ir supratingai kalbėjai su mergaite, išgyvenančia sunkius jausmus po išsiskyrimo su vaikinu, gražiai natūralizavai jos kylančius jausmus, būseną. Į savęs žalojimą reagavai dėmesingai ir gilinaisi, tačiau pokalbyje pritrūko realaus rizikos įvertinimo, kiek vėlai sureagavai į mergaitės norą nebegyventi, nors apie tai ji užsiminė beveik kiekviename sakinyje ("nebematau prasmės gyventi; nežinau, ar yra prasmė gyventi ir kt."). Kai jau įvardinai mintis apie savižudybę, tinkamai tikslinaisi, ką mergaitė tyuri omenyje įvairiais pasisakymais. Tokių pokalbių metu itin svarbu vaiką užjausti dėl patiriamų sunkumų, skausmo, išreikšti kuo daugiau palaikymo, įvardinti, kad vaikas yra labai svarbus ir jo gyvybė mums rūpi. 