Jautriai, empatiškai užmezgei kontaktą su vaiku, ramiai, neskubėdama, išlaikydama tinkamas pauzes kalbėjai su juo. Nuosekliai tyrinėjai jausmus, tikslinaisi, atspindėjai juos (girdžiu, kad neramu tau. Gal gali įvardinti, kas neramu? Kaip galėtum įvardinti savo jausmą? O kaip tu pats jauti, kas tau labiausiai kelia nerimą?), pasidžiaugei, kad vaikas paskambino ir kalba jam sunkia tema, klausei, kaip norėtų, kad viskas būtų. Tyrinėjant situaciją vertėtų leisti vaikui papasakoti apie savo išrinktąjį draugą-kuo jis toks patrauklus, įdomus ar pan., kokie jų santykiai anksčiau buvo, kokie dabar. Pokalbyje pritrūko paties vaiko sunkumo „įvardijimo“ garsiai: išsiaiškinus, kas konkrečiai labiausiai kelia nerimą ar net baimę, galima tiesiog paklausti „ar teisingai suprantu, kad nerimauji dėl to, kad galbūt esi homoseksualus (jauti potraukį vaikinui)“ ar pan. Be to, būtų padėję ir tokios frazės: „natūralu, kad tau kelia nerimą, o gali ir gąsdinti tokie nauji nepatirti jausmai, kai nesupranti ir n