Malonus ir ramus balso tonas skatino kalbėti ir užmegzti ryšį pokalbio pradžioje. Gražiai pradedama gilintis į situaciją (kaip jautiesi, kas nutiko). Pradėjus vaikinui pasakoti, tavo klausimai darėsi uždaresni. Kai vaikinas sako, kad yra sutrikęs, tu normalizuoji, bet panašu, kad ir tau nejauku kalbėti, kad vaikinas fantazuoja apie savo mamą ir tu tai irgi bandai nutylėti, pabėgti per anksti nuo tos temos dalies. Drąsiau gilinkis į jausmus: kaip tada jauteisi, kaip dabar jautiesi, kai daliniesi apie tai  ir pan. Jei atrodo, kad užsisukai į ratą, kur viskas tas pat, padėtų apibendrinimai, kad mes jau apie tai kalbamės jau kurį laiką, o tu vis kartoji tą patį, jei kyla neaiškumų klausti, taip pat ir klausti kuo čia galėtų tau vaikų linija padėti ir taip atkreipti dėmesį sau ( ir galbūt) vaikui dėl ko jis skambino.