Jautėsi, jog nori vaikui padėti, informavai, kad jis nėra kaltas dėl patyčių ir kad jas sustabdyti reikia suaugusiųjų įsikyšimo. Tiesa, norėjosi, kad tai būtum paminėjęs kiek anksčiau. Labai pritrūko atspindėjimų ir jausmų analizės, kaip vaikas pasijautė, kai gavo tą žinutę, kaip jaučiasi dabar apie tai kalbėdamas. Jautėsi, jog labai skubi, neleidai vaikui pabaigti sakinių, dažnai pertraukinėjai, nuo pat pirmų sakinių pradėjai vaikui patarinėti, kaip jis turi elgtis, taikei gana sudėtingus žodžius (pvz.: supportas). Ateityje siūlau neskubėti, išbūti su vaiku dabartinėje situacijoje, leisti jam išsakyti savo mintis, tam labai padeda ir atspindėjimai, neužskubėti su sprendimais. Norėjosi ir daugiau situacijos analizės( kas čia per žmogus parašė, gal turi bendrų draugų, kada parašė, t.t.). Visą tai galima užduoti švelniu, besidominčiu tonu, kuris leis vaikui pasakotis. Taip pat naudoji labai daug uždarų klausimų, tad pasistenk juos keisti į atvirus: kaip? su kuo? kas paskatino? ir pan. 