Labai šiltai ir empatiškai pradėjai pokalbį, švelniai ir ramiai bandei prakalbinti vaiką. Stipri buvo antroji pokalbio pusė, kai ramiai tyrinėjai situaciją, uždavei atvirus klausimus, bandei pasitikslinti, perklausti, kas vaikui svarbu, klausei kaip jaučiasi vaikas. Labai puikūs tavo klausimai buvo, kai klausei, "kas pasikeistų, jeigu..", "kaip manai, kas būtų sunkiausia". Empatiškai reagavai sakydama vaikui, kad "nėra vieno geriausio sprendimo, svarbiausia, kaip tau atrodo". Pokalbiuose, kai vaikas kalba apie ketinimus atsisakyti žalingų įpročių, labai svarbu vaiką palaikyti, leisti jam išsikalbėti, pasidžiaugti rezultatais, jeigu jau kažkas pavyko. Pirmoje pokalbio dalyje buvo nemažai uždarų klausimų, kurių reikėtų vengti, nes taip sunkiau vystosi pokalbis. Kad pokalbis būtų empatiškesnis ir nebūtų vien klausimai atsakymai, reikėtų daugiau tyrinėti vaiko jausmus, naudoti atspindėjimų, palaikymo "suprantu, girdžiu", padrąsinimo "džiaugiuosi, smagu girdėti". Labai buvo smagu klausyti, 