Sunkiame pokalbyje su mergina, patyrusia mylimo žmogaus netektį ir išgyvenančia didelį beprasmybės jausmą labai empatiškai, jautriai regavai į jos krizinį išgyvenimą, išreiškei daug užuojautos. Puikūs atspindėjimai, gerai formuluojami atviri klausimai. Šį kartą labai pritrūko gilinimosi į jausmus (kaip mergina jaučiasi dabar, kaip jautėsi, kai sužinojo apie vaikino žūtį, kas jai padeda išbūti kasdienybėje). Taip pat norėjosi, kad daug anksčiau sureaguotum į užuominas apie nenorą gyventi - mergina daug kartų minėjo, kad viskas beprasmiška, kad ji nieko nenori, kad gyvenimas neteko prasmės. Pakanka poros tokių užuominų iš vaiko, kad tai taptų mums signalu iš karto tikslintis, ar mąstoma apie savižudybę. Kai jau pasitikslinai, puikiai susitvarkei su situacijos vertinimu, ambivalencijos išryškinimu, atsvaros ieškojimu.