Puiku, kad pokalbyje visiškai priėmei vaiką, domėjaisi, rodei rūpestį, jautėsi empatija, ryšys, neskubėjai, palaikei, drąsinai, rodei supratimą, payko išsiaiškinti svarbių situacijos aspektų (kad tėčio dovana). Vistik antroj pokalbio dalyje buvo pasimetimo, vėlėsi struktūra, neaiškus tavo tikslas. Kadangi buvo temos nuvertinimo, tai daug situacijos liko neišnagrinėta (kaip mirė, kaip palaidojo), taip pat buvo dirbtinio optimizmo, kurio reiktų vengti, Na ir svarbu stiprinti jausmų analizės įgūdžius, šiame pokalbyje buvo daug spėliojimo ("įsivaizduoju.."), bandymo įvardinti ką vaikas jaučia. Geriau klausti atvirais klausimais, skatinti vaiką dalintis, pasakotis, kad vaikas ventiliuotųsi, o mes galėtume išbūti, pabūti šalia, natūralizuoti. Sėkmės toliau :)