Pokalbio tema nebuvo paprasta tyrinėjimui, todėl džiaugiuosi, kad empatiškai ir jautriai išbuvai su mergaite, kuriai įtariamas vėžys. Pokalbyje neskubėjai, nepamiršai jausmų, domėjaisi mergaite, jautėsi kaip klausimais ieškai už ko užsikabinti, kad galėtum vesti pokalbį. Parodei supratimą, ieškojai, kas ją džiugina. Džiaugiuosi, kad nenubėgai prie sprendimų. Nors iš pradžių atrodo, kad pokalbį nėra šalutinių temų, bet tikrai galima paanalizuoti situaciją giliau, klausiant apie santykius su tėvais, apie ligų patirtis, apie tai kas galėtų būti vienu ar kitu atveju. To ir linkiu kituose pokalbiuose. Labai norisi akcentuoti, kad pokalbiuose nereikia suteikti vaikui vilties, ar perdėto optimizmo,  kiekvienas turim savo patirtį, tačiau niekada nesam tikri kaip bus, todėl sakymas, kad gal vėžio nėra arba, kad viskas gerai, gali iššaukti neigiamą vaiko reakciją. Svarbiausia su vaiku išbūti jo situacijoje ir jo jausmuose. Ačiū, ir linkiu sėkmės kitose supervizijose!