Džiugu, kad sėkmingai startavai supervizijoje. Ačiū tau.
Pokalbis buvo empatiškas, tikrai jautėsi susirūpinimas ir noras padėti.
Tokiuose pokalbiuose labai padeda jausmų tyrinėjimas ir jų normalizavimas: " Kaip jauteisi kai tai nutiko? Kaip jautiesi apie tai kalbėdama? Natūralu liūdėti ar jausti beviltiškumą. ir pan."
Labai gražiai bandei analizuoti situaciją. Labai padeda naudojant atspindėjimus:" Sakai, kad šioje situacijoje jauti kaltę, bet nežinai dėl ko. Gal gali papasakoti iš kur kyla šie jausmai?/ kas verčia tave taip galvoti?" Taip gali atverti pokalbį.
Pokalbiuose su vaikais nesąkome savo nuomonės, ir nieko nerekomeduojame, vietoj to, ieškome kartu ką galime padaryti. Vietoj "aš tai..." galima pabandyti " kaip manai jei tu...?", " o jei tu pabandytum, kaip manai...?" , " kaip galvoji kas padėtų šioje situacijoje?", " ką norėtum daryti?" ir pan.
Labai smagu, kad daug atvirų klausimų, bei tikrai domėtasi vaiku.
Linkiu sėkmės ir toliau aktyviai dalyvaujant supervizijose.
