Didžioji pokalbio dalis buvo išties labai gera. Jautriai ir palaikančiai vedei pokalbį sužinojusi apie vaiko sunkumą. Neskubinai vaiko, išbuvai, stengeisi natūralizuoti jausmus, uždavei daug klausimų, kurie padėjo gilintis į situaciją ir tuo pačiu buvai tas žmogus, kuris nebijo užduoti ir kalbėtis su vaiku tais sunkiais kylančiais klausimais. Daug girdėjimo, vaiko priėmimo. Gaila, kad pokalbio gale išsimušei iš vėžių, nes tuomet pasirodė, kad vaikas jau nelabai beišgirstamas, tu uždavei klausimus apie ligą, o vaikas kalbėjo apie baimę ir kitus kylančius jausmus. Nepamiršk būti pastabi vaikui ypatingai tokiuose skambučiuose. Svarbu dažnai natūralizuoti kylančius jausmus ir išgirsti reiškiamą baimę, kalbėtis apie ją: ko bijai? kas labiausiai kelia baimę? suprasti, kad visiškai natūralu bijoti, kai esi tokioje situacijose. Žinau, kad nėra lengva išbūti visą pokalbį slogiuose jausmuose, bet vaikai juose būna, todėl būkime tie žmonės, kurie pabus su jais kartu. Sėkmės! 