Pirmoji pokalbio pusė tau tikrai neblogai sekėsi – pradėjai nuosekliai tyrinėti situaciją, teiravaisi apie vaikui kylančius jausmus (juos būtų labai tikę ir natūralizuoti), sureagavai į patiriamas patyčias pasakydama, kad niekas neturi teisės įžeidinėti (tik, kaip jau aptarėmė po supervizijos – labai svarbu tai pasakyti be jokių išlygų). Būtų tikę ir toliau patyrinėti aplikybes bei pabūti su vaiko jausmais, tačiau tuomet labai greitai perėjai prie sprendimų, kur jautėsi nemažai direktyvumo („bet tikrai reikėtų sustabdyti“, „tikrai reikia blokuoti“, „tikrai tau padės“). Vaikui išties svarbu suteikti informaciją apie pagalbos galimybes, tik ateityje siūlyčiau naudoti mažiau direktyvias formuluotes, pvz. „paprastai tokiose paskyrose kaip facebook yra galimybė susisiekti su administratoriais, kurie gali blokuoti įžeidinėjančias žinutes. Kaip manai, galbūt būtų verta ir tau apie jas pranešti?“. Džiaugiuosi, kad bendrai pokalbyje jauteisi gana užtikrintai ir linkiu toliau tobulinti įgūdžius!