Pokalbis buvo empatiškas, nuoseklus, atvirais klausimais skatinai vaiką pasakoti ir tyrinėjai situaciją („papasakok situaciją, kurioje nejauku prie jos būti“; „papasakok apie santykius šiuo metu“; „kas tiksliai tave stabdo“), gilinaisi į vaiko jausmus („kaip dėl to jautiesi“; „kiek laiko taip jautiesi“, „kokius jausmus jai jauti“). Gražiai atspindėjai, reiškei supratimą, tikslinaisi ir apibendrinai („girdžiu, kad nežinai, ką toliau daryti“; „kaip suprantu, bijai jos atstūmimo“). Buvo ir taiklių natūralizavimo frazių, tačiau tokiame pokalbyje, kai vaikas daug kartų kartoja, kad bijo, nepasitiki savimi, jaučiasi nejaukiai, jų galėtų būti daugiau - vertėtų ne kartą pasakyti, kad yra natūralu nepatiroje, nepažįstamoje situacijoje nerimauti ar net jausti baimę, ir taip vaiką pastiprinti, palaikyti. Keletą kartų nuskambėjo klausimas „ar“, žodelis „normalu“, bet smagu, kad ir pati juos iš karto pastebėjai. Tikrai gera pradžia, sėkmės kitose supervizijose! 
