Pokalbyje padarei svarbiausius dalykus, pajutai savižudybės užuominą, paklausei apie tai, sudarei kontraktą, kad patrauktų vaistus. Rūpestingai ir jautriai  klausei apie jausmus. Iš vaiko pusės pokalbis buvo neįprastai trumpas, tad daugiau neteko paanalizuot situacijos. Dar labai vertinga savižudybės rizikos pokalbiuose klaust: kiek laiko apie tai galvoja, aptarti visas galimybes, ką darys kai vėl kils noras žudytis. Taip pat dar kartą grįžti prie saugumo, nes vaistai liko kitam kambaryje, tai vėl ranka pasiekiami. Geriau būtų tartis išpilti, išmesti, paklausti iš kur juos gavo. Taip pat kuo ilgiau tiesiog būti su vaiku jausmais, beviltiškumu, nenoru gyventi, nesistengti staigiai pakeisti jo jausmų. Ir kuo labiau  gilintis į vaiko būseną. Tikruose pokalbiuose visad po to verta pasikalbėti su koordinatoriumi ar kolega, tai yra rūpintis ir savo emocine būsena. Labai ačiū  už įsitraukimą ir jautrų, atsakingą požiūrį. 
