Puikiai prakalbinai vaiką ir užmezgei ryšį su juo nuo pokalbio pradžios. Formuluoji tinkamus, tikslingus klausimus, naudoji atspindėjimus, tik verta anksčiau atkreipti dėmesį į jausmus, juos natūralizuoti, išreikšti palaikymą vaikui, padrąsinti, kas padėtų jam jaustis geriau suprastam, suteiktų drąsos ir motyvacijos labiau atsiverti ir išsikalbėti. Pokalbyje jautėsi tavo empatija, ramybė, priėmei vaiką ir nenuvertinai jo sunkumo, stengeisi suprasti ir rasti  būdų padėti vaikui. Tuos būdus rasti padėti galėjo tokie sureagavimai: "Girdžiu, kad nematai, kaip visa tai galėtum keisti. O ką norėtum pakeisti? Iš to ką man pasakoji suprantu, jog jautiesi pavargusi jau nuo liūdesio, kamuojančių slogių jausmų ir ieškai išeičių iš šios situacijos. Gal galėtum papasakoti, kaip norėtum jaustis? -> Kas padėdavo anksčiau taip jaustis? -> Kaip manai kas galėtų padėti taip pasijusti?“. Kaip ir pats vaikas dalinosi, pokalbyje jautėsi tavo rūpestis juo, šiluma. Išlaikyk tai :)