Pati pirmoji superviziją, ją pradėjai labai susikaupusi ir sklandžiai, kupina empatijos ir susidomėjimo vaiku. Uždavei daug atvirų , situaciją analizuojančių klausimų. Labai šiltai ir natūraliai vis klausei vaiko kaip jautiesi?  Buvo fantastiškas klausimas (kai vaikas primygtinai prašė patarimo ką daryti),O ką pati galvoji apie tai?, gal turi kokių minčių?. Toks mažas priminimas, kad mes apie save visai s nekalbame, net kai vaikas klausia ar turi tu draugę? Galima atsakyti, girdžiu, kad tau rūpi ar aš turiu, bet kuo tau tai svarbu? Papasakok iš ko kilo toks klausimas? Savo jausmus vaiko atžvilgiu, kad man tu rūpi, man svarbu, aš užjaučiu, apgailestauju visada galima ir vertinga pasakyti. Labai gražiai priėmei vaiko jausmus, natūralizavai ,suprantu, kad gali jaustis bejėgiškai, kad gali būti sunku“. Puikus pokalbis ir toliau sekmės.