Pokalbyje buvo puikių dalykų - padėjai vaikui atsiverti, išsiaiškinai, ir dėl ko psiche mama vadina, ir apie savižalą, ir apie užsitęsusias patyčias, iš karto sureagavai, kai išgirdai silpnas dejones, rūpinaisi, kas vyksta. Tačiau bendriau žvelgiant, pokalbis buvo šiek tiek paviršutiniškas.  Atrodo, kad Tu jau žinai daug punktelių, kuriuos nori pasakyti, bet tada šiek tiek "pameti" vaiką, nebeišgirsti, nebeįsigilini. Pokalbiui būtų padėję detaliau iškalbėti apie patyčias - ir kiek laiko jos vyksta, ir kiek vaikų tyčiojasi, ką jie daro, kaip kiti vaikai reaguoja, paklausti, ką vaikas jau dėl to daręs, įvardinti, kad užsitęsusių patyčių atveju ypač svarbi suaugusių pagalba. Kai vaikas pasakė, kad jis nusižudyti neketina, tačiau pjaustosi, labai svarbu įsitikinti vaiko saugumu pokalbio metu - kur yra priemonės, tartis, kad nesipjaustytų kol kalbate. Jei jau taip nutiko, kad pradėjo pjaustytis, svarbu iš karto reaguoti, ar nėra grėsmės gyvybei, ar nereikia pagalbos. Ačiū ir sėkmės!