Puikiai susitvarkei su situaciją, nors ji ne iš lengvųjų. Pradžioje jautriai gilinasi į situaciją. Nespaudei vaiko, atsargiai ir dėmesingai tyrinėjai, kas vyksta, kiek laiko vyksta, kiek mergaitei metų. Šalia buvo daug palaikymo ir supratimo. Domėjaisi mergaitės jausmais, natūralizavai tuos jausmus. Įvardinai, kad tėtis neturi teisės taip elgtis, kad tai nėra normalu, kad reikia suaugusiųjų įsikišimo norint, kad situacija keistųsi. Aiškinaisi, kas mergaitei galėtų padėti. Šalia išreiški supratimą, palaikymą. Įvardinai, kad mergaitė jaučiasi vieniša, pasimetusi. Gražiai ir laiku pateikei informaciją apie PVL. Padrąsinai netylėti, kreiptis pagalbos. Kaip ir pati minėjai, kažkiek gal trūko pokalbyje natūralumo. Kalbėjome, kad pokalbiui daugiau natūralumo priduotų įsijautimas į situaciją ir negalvojimas, ką reikia apsakyti, ko nepasakiau. Bet tai ateis su laiku. Šiaip tikrai gražus pokalbis gavosi. Taip ir toliau :)   