-pokalbio metu buvai įsitraukusi, stengeisi suprasti vaiko problemą, gilinaisi į ją;
-naudojai daug gerų, atvirų klausimų, kai kuriuos iš jų būtų galima koreguoti (pvz. "tai gerai sutariat?" į "kaip sutariat?");
-pokalbio metu šiek tiek pritrūko atspindėjimų, kurie galėtų vaiką "įgalinti" klabėti, leisti jam daugiau pasisakyti;
-klausei apie jausmus, taip pat atreagavai į juos, tačiau buvo galima daugiau sykių paklausti apie tai įvairiam kontekste (pvz. "kaip jauteisi, kai jis pasakė, kad nori oralinio?", "kaip jauteisi, kai jis suignoravo tai, kad tau tai nepatiktų?" ir pan);
-situaciją analizuoti sekėsi neblogai, išsiaiškinai nemažai faktų, dar galėjai labiau pasigilinti į jų santykius ir kada čia įvyko tas lūžis, kokios aplinkybėm;
-neprisiimk per daug atsakomybės už pokalbį, nesistenk išspręsti jo problemos, nespausk priimti sprendimą, duok laisvę vaikui.