Pokalbyje tikrai pavyko padrąsinti vaiką kalbėjimui, išsakyti svarbų dalyką - kad niekas neturi teisės tyčiotis, nuraminti, kad bet kada gali paskambinti, jei pokalbis nutrūktų, panaudoti daug jau įsisavintų dalykų - jausmų natūralizavimą, atspindėjimą, situacijos tyrinėjimą, susirūpinimą dėl vaiko saugumo. Pokalbiui padėtų dar gilesnis jausmų tyinėjimas, vaiko palaikymas, išgirdimas, įsigilinimas į tai, ką sako vaikas, nuoširdus susirūpinimas vaiko jausmais ir situacija. Šiek tiek jautėsi, kad svarbiau buvo, kokį klausimą užduoti nei ką sako vaikas. Bet visa tai pagerėja su praktika ;) 