Empatija, įsiklausymas, tinkami klausimai, atspindėjimai, nuoširdus noras suprasti, kas konkrečiai neramina  – visa tai buvo šiame pokalbyje apie netektis. Sveikinu, Joana! Vaikas pokalbyje jautėsi suprastas ir išgirstas, nes visą laiką girdėjosi visiškas vaiko palaikymas (labai užjaučiu dėl netekties; gerai, kad daliniesi; noriu nuraminti). Viso pokalbio metu tau sekėsi išlaikyti pokalbio struktūrą ir nenuskubėti į sprendimų dalį. Jeigu būtų pavykę dar giliau patyrinėti pačią situaciją su žiurkėnu ir tėčiu (kaip tu radai žiurkėną, ką su juo veikei kai buvo gyvas, koks pirmas jausmas kilo radus jį negyvą, kada paliko tėtis, kur jis išvažiavo ir t.t.), manau, kad pokalbis būtų be trūkumų. Vienas priminimas krizių ir netekčių temai: vaikai patyrę netektį gali išgyventi prieštaringus jausmus – gali norėti paguodos, ir kad niekas jų netrukdytų, prašyti patarimo, ir kad niekas jų nekalbintų. Tai natūralu, todėl konsultantui svarbu su tais vaiko jausmais išbūti. Ačiū už puikų pokalbį.