Džiaugiuosi tavo pokalbiu. Tau pavyko sukurti mergaitei jaukią ir saugią terpę atsiverti, jautėsi tavo empatija, įsiklausymas, išreiškei savo rūpestį pašnekove. Puiku, kad naudojai daug atspindėjimų, stengeisi pabūti su mergaite čia ir dabar, darei prasmingas pauzes ir neskubėjai, tyrinėjai, kaip ji jaučiasi, kokia jos aplinka. Pokalbiui daugiau gylio būtų suteikęs atidesnis mergaitės situacijos, kuri ją atvedė į esamą padėtį, tyrinėjimas „sekant“ jos užuominomis, pvz., „sakai, kad tave išdavė draugai ir dabar jautiesi niekam nereikalinga, papasakok, kas tave išdavė? Ką tokio padarė, kad pasijautei išduota?“, „girdžiu, kad jau du mėnesius taip jautiesi – gal gali papasakoti, kas gi nutiko prieš tuos du mėnesius?“. Dar atkreipčiau dėmesį į tai, kad tyrinėjant jausmus ar situaciją būtų geriau užduoti po vieną atvirą klausimą, ne visą jų seriją. Beje, noriu tave pagirti už taiklų ir savalaikį sureagavimą į galimą užuominą apie savižudybę. Dėkoju už gražų pokalbį.