Pokalbis šiek tiek jautėsi padrikas, norėjosi daugiau nuoseklumo ir aiškumo. Labai pritrūko užuojautos išsakymo, norėjosi dar daugiau palaikymo, jausmų natūralizavimo. Pokalbyje vaikas liūdėjo dėl žiurkėno, tačiau sužinojus apie tėvų skyrybas pokalbį nukreipei nuo netekties ir pradėjai klausinėti apie tėtį. Šiame pokalbyje buvo galima pakalbėti apie tėtį, tačiau tai būtų tikę antroje pokalbio pusėję, kai vaikas pilnai išsikalba apie savo augintinį ir jo netektį: ką jie veikdavo, ką žiurkėnas mėgo valgyti, koks buvo jo namelis, kaip norėtų atsisveikinti su savo gyvūnėliu, kaip atrodo jo dienos be augintinio ir pan. Šaunu, kad vaikui bandei paaiškinti apie mirtį, gyvenimo laikinumą, tačiau dar buvo galima pasiteirauti paties vaiko, ką jis žino apie mirtį, ar nebuvo netekčių jo artimoje aplinkoje. Ateityje stenkis nenuskubėti ir įsiklausyk į vaiko išsakytas mintis ir jausmus. Sėkmės!