Pokalbis vyko labai natūraliai ir organiškai. Be išankstinių nuostatų priėmei vaiko netektį. Buvai su vaiku čia ir dabar. Pokalbį vaikas pradėjo verkdamas, jei aiškiai girdi bei supranti, kad vaikas verkia, gali drąsiai ir iškarto sureaguoti. Šį kartą pokalbio pirmieji sakiniai buvo labai formalūs, tačiau greitai pajautei vaiką ir prisitaikei.
Pokalbyje judėti tolyn leido, situacijos analizavimas, domėjimasis augintiniu. Po tavo sureagavimo “Jis tau neužlipo už kaklo?”, vaikas sureagavo labai jautriai ir piktai: “Jis nebejudėjo, durniau tu!”. Natūralu, kad pokalbio metu, mes galime neišgirsti ar nesuprasti vaiko, tai taip pat natūralu pasiklausti ir pasitikslinti.
Šiame pokalbyje situacijos analizę ir atspindėjimą atlikai, tačiau būtų galima daugiau pakalbėti apie jausmus. Pvz.: “Kaip tu jauteisi kai gavai žiurkėną?”. Taip pat venkime nurodinėjimų (ne kritinėse situacijose), kaip vaikui elgtis. Kai vaikas užklausė “O ką daryti su tuo kūneliu? Glosčiau, dar šiltas”, atsakei jam “Galėsi 