Pokalbį pradėjai jautriai, empatiškai skatindama vaiką dalintis savo sunkumais. Užduodama atvirus klausimus, tyrinėjai situaciją ir vaiko jausmus, nuėmei kaltę, patikindama vaiką, kad tėvų skyrybos ne jo atsakomybė, nesusijusios su tėvų jausmais jam. Vis gi buvo verta neskubėti prie sprendimo, susijusio su teismo posėdžiu, o kiek labiau pasigilinti į pačią skyrybų situaciją, kurioje vaikas atsidūrė: kaip sužinojo apie tai, jog tėvai skiriasi, kada tai įvyko, ką pats apie tai mano, kaip dėl to jaučiasi, ar su tėvais apie tai atvirai kalbėjo, ar tėvai su juo  kalbėjo, kaip norėtų, kad būtų ir ar aptarė tai su tėvais, kur jis gyvens/mokysis ar pan. po skyrybų. Gerai, kad iš karto sureagavai į užuominą apie ketinimą nušokti nuo tilto, tačiau iki galo neįvertinai vaiko saugumo, leidaisi būti vaiko manipuliuojama ir „paleidai“ jį - toliau tęsei pokalbį. Tačiau pokalbio pabaiga buvo puiki-pasidžiaugei, kad paskambino, sutarei, kad paskambins kitą dieną po teismo posėdžio, nepasidavei vaiko pr