Kaip visada pokalbį pradedi smalsiu domėjimusi. Puikiai formuluoji atvirus klausimus skatinančius vaiką kalbėti. Dažnai atspindi situaciją, pakartoji tai ką vaikas pasakoja. Šį kartą daug daugiau dėmesio skyrei jausmams. Domiesi kaip vaikas jaučiasi dabar, kai sužinojo, kai grįžo iš mokyklos? Išreiški vaikui palaikymą ir supratimą. Natūralizuoji jausmus. Nors ir buvai aiškiai pasakiusi vaikui, kad žiurkėnas mirė ir nebegrįš, vaikas vis kalbėjo ir puoselėjo kažkokią tai viltį, kad jo žiurkėnas dar sugrįš. Tokiuose situacijose reiktu dar labiau užtvirtinti mirties faktą. Kaip kalbėjome, tai galėjo būti padaryta kalbant apie šuniuko laidotuves, apie procesą kurio metu vaikas galutinai atsisveikina su savo draugu. Džiugu, kad neskubėjai ir buvai su vaiku tiek kiek galėjai. Jautėsi, kad nori vaikui kažkaip tai padėti, bet kaip ir kalbėjome geriausia pagalba netekties atveju tiesiog būti su vaiku ir jį palaikyti.