Labai empatiškai buvai su vaiku, daug atspindėjai, tikslinaisi, ne kartą prisiminei jausmus (galima buvo juos ir patyrinėti :) ). Džiugu,kad neskubėjai su sprendimais ir kad kvietei vaiką jų ieškoti kartu. Kaip ir pati pastebėjai, "pabėgai" nuo vaistų temos, nes buvo "nepatogu" ir nesigilimai į santykius su tėvais - šiose vietose trūko situacijos nagrinėjimo. Kai išgirstame užuominas į "savižalą" ar  "savižudybę" visada reikia ties tuo sustoti, užsitikrinti ar vaikui negresia pavojus, kartu išbūti jausmuose ir ištyrinėti situaciją. Svarbu pastebėti, kad pokalbio gale darai gražius apibrendinimus :).