Pokalbį pradėjai drąsinančiais klausimais, skatinai pasakoti plačiau. Sureagavai į "pavargau" pasitikslinimu, ar negalvoja apie savižudybę. Deja, bet toliau pokalbis nukrypo į patyčių temą, "ar su kuo nors apie tai kalbėjai", draugų paieškas. Išgirdus pašalinius garsus, tinkamai sureagavai, atspindėjai ir pasitikslinai, ar savęs nežaloja. Patarčiau sužinojus, kad yra minčių apie savižudybę, iš karto daugiau ir detaliau kalbėti apie tai, vertinti riziką bei saugumą. Turim reaguoti čia ir dabar. Po pokalbio sustabdymo ir prašymo grįžti prie savižudybės temos, "pabiro" uždari klausimai, klausimas "ar esi kam nors apie tai pasakojęs", nuo savižudybės nukrypot į santykių su tėvais temą. Neskubėk ieškoti "su kuo pasikalbėti", vaikas jau kalbasi su tavimi - išnaudok tai. Apibendrinant - rekomenduoju pasikartoti pokalbio struktūrą savižudybės temoje, atspindėti ne tik, ką girdi, bet ir kokia emocija jaučiama vaiko balse, pokalbiuose daugiau ir giliau tyrinėti situacijas ir jausmus jose.