Pačioje pokalbio pradžioje puikiai nukreipei pokalbį nuo savęs prie vaiko. Atidžiai klausinėjai, domėjaisi situacija. Klausimai, ypač pirmojoje pokalbio dalyje, buvo atviri, skatinantys išsikalbėti. Atspindėjai ir įvardinai vaiko jausmus: baimę, nerimą. Kad pokalbis nesibaigtų pernelyg greitai, verta pasigilinti, kokia vaiko patirtis ir žinios apie vartojimą: kada pabandė 1k., kaip tada jautėsi, kokiomis aplinkybėmis tai vyko, kas buvo greta, kaip jaučiasi tarp tų draugų ir pan. Tai padėtų sukonkretinti ir pokalbio temą (baimė dėl priklausomybės ar santykiai su draugais/tėvais, ar nerimas, o gal nuobodulys). Vengiame asmeniškai vertinti ("narkotikai nėra gerai"), konfrontuojančių formuluočių ("bet aš vis tiek girdžiu, kad...", "bet tave vis gi neramina..."), o prieš užbaigiant pokalbį įsitikiname, kad viskas aptarta. 