Pokalbio pradžia buvo labai sklandi, iškart „pagavai, kad daug sunkumų“  sakydama „girdžiu, turi daug sudėtingų klausimų“, toliau domėjaisi , klausinėjai, tikslinaisi situaciją. Patys klausimai, jų formuluotė tikrai padeda vaikui atpasakot situaciją, pamatyt ją iš šalies, prisimint praeitį ir kaip viskas įvyko. Tačiau liko beveik nepaliesti jausmai, kurie vaikui tiesiog veržėsi. Pasigedau ir daugiau empatijos. Šiuo atveju, kai ir vaikinas paliko, ir draugė, viskas juoda ir beviltiška, svarbu pareikšti užuojautą, daug supratimo ir skatinti išsakyti visus jausmus, ilgiau ir ir giliau pabūti kartu su vaiku jausmuose. Galima tada įterpti daugiau atspindėjimo ir jausmų natūralizavimo, bei šiltesnio supratimo: „ Suprantu, galiu tik įsivaizduotų, iš to ką pasakoji ir kaip pasakoji jaučiasi...“. Linkiu neprarast ūpo 