Noriu pagirti už šį pokalbį - buvai itin empatiška, įsiklausei į vaiką, padarei svarbiausius dalykus, kurie būtini, kai kalbame su kažkuo, susiduriančiu su priklausomybėmis artimoje aplinkoje. Labai laiku ir aiškiai, net ne vieną kartą nuėmei kaltę nuo vaiko ne tik dėl tėčio gėrimo, bet ir dėl jo darbo praradimo, girdėjosi daug palaikymo mergaitės atžvilgiu, siekei pokalbį kreipti ta linkme, kad rastumėte būdą, kaip vaikas galėtų labiau pasirūpinti savimi. Šaunu, kad išgirdai vaiko užuominą apie galimą smurtą (kai vaikas pasakė, jog gina sesutę). Pagrindinis daykas, į ką siūlyčiau atkreipti dėmesį ateityje - tai vengti duoti nurodymus vaikui, kaip elgtis, net jei jie iš tiesų atrodo būtini. Pvz rieš sakydama, kad "tu turi pasikalbėti su mama", pirmiausia reiktų pasiaiškinti, kaip šioje pasikeitusioje situacijoje elgiasi mama ir koks mergaitės santykis su ja ir tik tada teirautis, ką pats vaikas galvoja apie galimybę pasikalbėti su mama. 