Buvo gera justi pokalbyje tiek daug empatijos ir rūpesčio vaiku. Tyrinėjai vaiko santykius su mama, tačiau taip pat galėjai pasistengti plačiau patyrinėti ir vaiko jausmus "kaip jauteisi, kai tau pasiūlė pasidaryti tatuiruotę", "ką jauti, kai pasakoji apie savo santykius su mama" ir pan. Tokiuose pokalbiuose taip pat vertinga paprašyti vaiko paprojektuoti, kas galėtų nutikti, jeigu pvz.: vaikas pasidarytų tatuiruotę arba kaip galėtų reaguoti vaikinas jeigu vaikas nuspręstų nesidaryti tatuiruotės ir pan. Šaunu, kad pokalbyje nebuvo direktyvių nuostatų, kurios leistų vaikui nuspėti, kad darytis tatuirotę yra gerai arba blogai. Tačiau jautėsi, kad tas klausimas tvyro ore, todėl ateityje prisimink, kad visada pats vaikas priima sprendimą, o mes tik su juo kalbamės ir padedame jam pamatyti visas galimas teigiamas ir neigiamas jo pasirinkimo pasekmes, tai tau turėtų padėti nusiimti tą "sunkumą", kad reikia vaikui tiesiogiai atsakyti į jo klausimą. Sėkmės!