Labai taikli ir pilna padrąsinimų pokalbio pradžia. Atidūs , neskubūs klausimai apie „tai“ ,privedė prie situacijos išsiaiškinimo. Parodei daug supratimo, užuojautos, natūralizai baimes ir aiškiai įvardinai, kad vaikas patiria seksualinę prievartą. Stengeisi suteikti jam daug palaikymo. Visgi į pokalbio pabaigą atsirado daug skubėjimo greičiau ieškot sprendimų. Natūralu, kad „užčiuopus“ smurtą  norisi vaiką greičiau „išvesti“. Tačiau primiausia reikia duoti daugiau erdvės išsikalbėjimui, nebijant aiškintis smulkmenų ir detalių, klausiant ką darydavo, jausdavo po to, kas jam suteikė stiprybės išgyventi tokį ilgą laiką vis patiriant smurtą. Galbūt jis pirmą kartą apie tai kalba ir dar reikia laiko iki imantis  veiksmų.