Užtikrintai ir be pasimetimo kalbėjai su vaiku, suteikei informaciją ir padėjai rasti sprendimą, kurio šioje situacijoje tikrai reikėjo, raminai mergaitę, kad ji nemirs, kad tai natūralus procesas, pasveikinai įžengus į moterystę. Visgi tavo stiprus noras padėti vaikui keblioje padėtyje greičiausiai ir sutrukdė tau girėti patį vaiką–kad ji neturi jokių žinių apie brendimą, mėnesines (nieko nesuprantu, o ką tai reiškia), ir kad reikia pasirinkti kuo paprastesnius žodžius, sakyti tai, ko ji klausia, pasitikslinti, ar suprato, kas dar rūpi, svarbiausia–neskubėti:). Gerai, kad ieškojot, su kuo mergaitė galėtų pasitarti, bet verta nepamiršti, kad ji skambina tau, kalbatės judvi. Turbūt tas pats noras rasti sprendimą užgožė ir tai, ko labiausiai pristigo-jausmų tyrinėjimo: kokie jausmai kilo pamačius kraują, kokie-dėl to, kad tai įvyko klasėje, kaip jaučiasi pokalbio metu, kaip–radusi sprendimą ir pan., taip pat jos baimių, nerimo ar kt. jausmų atspindėjimo ir natūralizavimo. Sėkmės!