Pokalbio pradžia buvo graži, vaiką raminanti, kviečianti pasidalinti tuo, kas jam svarbu. Iš pradžių vaiką puikiai atpindėjai, tačiau kuo toliau, tuo labiau jautėsi, kad pokalbis tave glumina ir nebežinai, ką sakyti vaikui, kol galiausiai vaikas perėmė pokalbio eigą ir tu likai tarsi tik klausytoja. Kai vaikas kalba apie sunkumas, susijusius su brendimu, verta kuo labiau gilinti į vaikui kylančius jausmus, jo nerimą dėl nevienodų "pasiekimų" draugysčių srityje, kuo aiškiau natūralizuoti jo amžiaus etapą (paauglystė) bei normalizuoti kūno bei bendravimo pokyčius. Šį kartą liko neaptarti nei vaikui kylantys, nepavyko gilintis į situaciją, apskritai antroje pokalbio pusėje buvo girdėti daug pauzių ir nebeužduodamas vaikui joks klausimas.  Kitą kartą pabandyk įsijausti į vaiką kaip į paauglį, prisimindama savo pačios išgyvenimus atitinkamu gyvenimo periodu.