Džiaugiuosi, kad buvo ypatingai gerų klausimų (į kokį "tokį" pasimatymą, ką žinai apie tą vaikiną, kaip manai, jeigu tokia situacija būtų ir t.t.), tikslių vaiko nuotaikos atspindėjimų (girdžiu, esi dvejonėse, girdžiu, kad pasitiki tuo vaikinu, girdžiu, kad nori laisvės ir t.t.), nuoširdaus domėjimosi (papasakok daugiau, koks tai portalas), draugiškumo ir palaikymo, situacijos analizavimo. Ko buvo per daug: konsultanto nuomonės (Vaikų linijoje nesakom vaikui "aš manau", tą reikėtų išbraukti iš repertuaro), pasiūlymų, apie ką kalbėtis, tėvų ar rašinėjimo per pamokas teisinimo. Vertėtų griežčiau nusistatyti ribas, nesitapatinti su vaiku (bet išlaikyti bandymą kuo geriau jį suprasti), grąžinti klausimus jam, nepulti atsakinėti už jį. Kitus konsultavimo įgūdžius jau esi įvaldžiusi. Lieka tik atsiminti, kad pokalbyje žvaigždė turėtų būti vaikas, ne konsultantas. Sėkmės!