Jautėsi tavo geranoriškas nusiteikimas  vaikų atžvilgiu, jautėsi, kad nepriimi įžeidinėjimų ar pykčio asmeniškai, kas labai svarbu pokalbiuose. Suprantama, kad tokie pokalbiai gali įnešti  sumaišties ir sutrikimo, kad rodos nėra ką ir pasakyti ,ir kaip aplamai juose būti. Labai padeda tiesiog atspindėjimas, „girdžiu, kad keikiesi, vis klausi manęs to paties, jaučiu, kad kažkuo tau rūpi tie dalykai“.  Galima ir atliepti vaikui, kad  girdžiu juokauji, ir  mane ima juokas, smagu, kad linksma. Dar kartais atveria kelius klausimas: „ o kaip sugalvojai būtent tokia tema kalbėt, juokaut?“ Jaučiant, kad kontaktas niekaip nesimezga, tiesiog šiltai išsakyti, nors ir kalbant vaikui „ant viršaus“, kad kviečiam paskambinti kitą kartą. Nors ir jautėsi pasimetimo ir sutrikimo, tačiau tai labai natūralu pradžioje, ateityje tie pokalbiai gali būti patys smagiausi ir įdomūs, svarbu neprarasti smalsumo ir suprasti savo ribas. AČIŪ už visus bandymus ir linkiu kuo daugiau pasitikėjimo savo vidiniu balsu.
