Sveikinu su pirmąja supervizija! Pokalbio pradžioje gražiai skatinai vaiką išsipasakoti, empatiškai reagavai į jo išsakomus rūpesčius („Suprantu, kad gali erzinti, kai dėl brolio negali išsimiegoti“; „Įsivaizduoju, kad gali būti sunku, kai pažadina verkimas“). Šaunu, kad teiravaisi apie vaiko jausmus, skyrei dėmesio situacijos tyrinėjimui, neskubėjai į sprendimus. Ateityje kviečiu prisiminti, kad visada verta duoti daugiau erdvės pačiam vaikui, nebijoti stabtelėjimo ar tylos akimirkos, taip pat – kad ne kiekvienas atliepimas turi būti užbaigtas klausimu, dažnai pakanka empatiško sureagavimo ar padrąsinimo, kad vaikas tęstų pasakojimą. Dar noriu pagirti už klausimų formuluotes (nebuvo nei vieno „kodėl“!) ir atskiras komplimentas už vaiko vaidybą:). Puiki pradžia ir sėkmės kitose supervizijose!