Ramiai, užtikrintai sureagavai į vaiko užuominą „nebenoriu gyventi“, išsiaiškinai savižudybės planą, užsitikrinai vaiko saugumą pokalbio metu, net kelis kartus perdavei svarbią žinutę, kad savižudybė-ne išeitis, tad su savižudybės tema susitvarkei puikiai. Jautriai, su užuojauta ėjai į netekties temą, tik visgi, net vaikui sakant, kad nenori apie tai kalbėti, verta bandyti prie temos prisiliesti vėl, nepaleisti ir grįžti prie jos, vaiką patikinant, kad gali dalintis tiek, kiek jis nori, kad pokalbis paprastai padeda. Nepamiršk, kad tu esi dabar čia, tau vaikas rūpi, esi pasirengusi išklausyti,-pasakyk jam tai. Kalbėjimas apie avariją, laidotuves, vaikiną, jų laiką kartu, planus, apie tai, ką jis pasakytų apie jos norą nusižudyti, galėtų atverti erdvę ir jausmams išsakyti, ir atsakymo į  prasmės klausimą paieškoms. Natūralizuojant sunkius jausmus, užuomina apie tai, kad susitaikyti su netektimi paprastai prireikia laiko, o juk praėjo tik mėnuo, taip pat būtų vertinga. Ačiū už pokalbį!  