Gražiai pradėjai su ramiu, šiltu balso tonu. Ramiai, užtikrintai sutelkei dėmesį į vaiko saugumą kilusį dėl nepriežiūros. Džiaugiuosi, jog nepamiršai, kad pokalbyje tau svarbiausia kaip vaikas jaučiasi, jog jis tau rūpi ir tai jam pasakei. Labai šiltai ir laiku akcentavai, jog vaikas nėra kaltas, dėl to, kad jo tėvai girtauja, taip bandei nuimti atsakomybę nuo vaiko. Tačiau pokalbiui trūko struktūriškumo, nepatyrinėjusi situacijos ir vaiko aplinkos, ėmei siūlyti PVL‘ą ir tai darei labai padrikai, pasileidai į neužtikrintus samprotavimus, akimirkomis jautėsi, kad pati abejoji kas tai per tarnyba, išsiplėtei ilgu monologu pamiršdama, kad kalbi su 8 m. vaiku. O išgirdusi, „nenoriu, kad mane išvežtų, geriau jau numirsiu“, nepajutai, jog tai gali būti užuomina į savižudybę. Suprantu, kad vaiko pasakymą priėmei kaip palyginimą, tačiau tokiu atveju vis tiek verta užsitikrinti ir paklausti apie suicidines mintis. Ačiū už pokalbį!