Kaip pirmajai supervizijai, pavyko tikrai nemažai. Puikiai pradėtas pokalbis, užtikrintas konfidencialumas, mergina drąsinta kalbėti. Siūlyčiau tik neskubėti, užduoti po vieną klausimą, palikti erdvės pašnekovui, ypač sunkesnėse temose, kai prabilti, susiimti, rasti tinkamus žodžius primą kartą kažką itin sunkaus pasakojant skambinančiajam gali būti sudėtinga. Visiškai įsitikini merginos fizine sveikata ar nereikia med. pagalbos šiuo metu ir galite kalbėti. Tai tikrai svarbu pokalbiuose apie neseniai patirtą seksualinę prievartą ar kitą fizinę prievartą. Kalbi labai laisvai, drąsiai, užtikrintai ir savais žodžiais, turi savo stilių, kas gali labai padėti užmezgant kontaktą su vaiku. Užduoti tikslingus klausimus: "Kaip seniai?", "Kaip jautiesi?, "Kur vyko, kaip ten atsidūrei". Užtikrini, kad niekas neturėjo teisės su ja taip pasielgti. Ko dar ateityje siūlyčiau pridėti - daugiau empatijos, neskubėti ieškoti sprendimų, bet išbūti su tomis emocijomis, daugiau pasikalbėti tiek apie savijau