Pokalbį pradėjai labai empatiškai ir stengeisi tyrinėti situaciją, tačiau pritrūko gylio. Jausmų analizės ir jų natūralizavimo nebuvo visai. Vaikui vis klausiant "ką aš galiu padaryti" nuskubėjai paskui vaiką ir dar neturėdamas visiškai aiškaus situacijos paveikslo pasiūlei vaikui dvi alternatyvas: pasikalbėti su suaugusiuoju giminėje arba kreiptis į PVL instituciją. Stenkis plačiau analizuoti situaciją ir lygegrečiai vaiko klausti apie jausmus. Taip pat džiugu, kad naudoji apibendrinimus, tačiau apibendrindamas stenkis neatkartoti visko, ką vaikas tau pasakė. Viso pokalbio metu labai jautėsi, kad vaikas tau yra svarbus ir tau labai norisi jam padėti. Todėl kitą kartą neskubėk ir viskas bus gerai.