Pirma pokalbio dalis buvo išties puiki -  taikliais ir atvirais klausimais tyrinėjai situaciją, teiravaisi apie vaiko išgyvenamus jausmus, gražiai atspindėjai. Šaunu, kad pokalbį vystei ir tyrinėdama kitas mėgstamas vaikino veiklas – priklausomybės pokalbiuose tikrai svarbu pasikalbėti apie galimas atsvaras. Taip pat noriu pagirti ir už tai, kad nenuskubėjai į sprendimus po vaiko klausimų „ką daryti?“. Visgi ateityje skatinčiau dar labiau stengtis išgirsti ir reaguoti būtent į tai, ką sako pats vaikas. Suprantu, kad kartais tarsi norisi išgirsti „patogų“ atsakymą, bet būtent vaikas pokalbyje mums rodo kelią, jo atsakyme ir slypi galimas tolesnis klausimas. Pvz., vaikinui pasakius, kad jis savaitę nerūkė ir vėl pradėjo, būtų tikę patyrinėti, kokioje situacijoje jis vėl pradėjo rūkyti? Kaip jis jautėsi parūkęs po savaitės pertraukos? Kas jam padėjo nerūkyti ištisą savaitę, ypač tais momentais, kuomet labiausiai to norėjo? Ačiū tau labai už nuoširdžias pastangas ir linkiu sėkmės toliau!