Pokalbyje buvo daug empatijos, atspindėjimo, saugios erdvės pokalbiui sukūrimo. Ne vieną kartą "nuėmei vaikui kaltę". Džiugu, kad neskubėjai prie sprendimų ieškojimo, išlaukei reikiamą laiką. Laiku ir pilnai suteikei informaciją apie PVL. Pokalbio eigoje darei apibendrinimus - taip vaikas jautėsi išgirstas. Trūko jausmų tyrinėjimo. Pametei "nepriežiūros" temą, nebuvo jos nagrinėjimo ir išbuvimo tame su vaiku (jis užsiminė ne kartą apie buitinius sunkumus). Džiugu, kad ne kartą užtikrinai vaiką, kad VL jis tikrai rūpi. 