Džiaugiusiu, kad neblogai pavyko visi nekonsultaciniai pokalbiai. Puiku, kad stengeisi užmegzti kontaktą su vaikais, leidai vaikams suprasti, kad jie mums rūpi, yra svarbūs, kad mes čia esam dėl jų. Atvirais klausimais skatinai vaikus atsiverti, net jei pati jutai, kad pokalbiai niekur neveda, o bandei tyrinėti situacijas, suprasti vaiką. Kiek sunkiau sekėsi užbaigti pokalbį, kuriame vaikas manipuliavo ir išdykavo, pokalbis buvo padrikas ir niekur nebevedė. Tokiais atvejais juos struktūruoti padeda apibendrinimas, įvardijimas to, kas vyksta pokalbyje (pvz., tu vis kartoji, kad nori mano užtikrinimo, kad mūsų pokalbis liks tik tarp mūsų, bet nieko nesakai, kuo tau tai svarbu, man sunku suprasti, apie ką tu nori pasikalbėti ir kas tau dabar svarbiausia). Skatinu drąsiau užduoti kuo konkretesnius klausimus tyrinėjant situaciją (pvz., ką ir į kur konkrečiai tu nori įkišti) taip pat ryžtingiau brėžti pokalbio ribas, kai akivaizdu, kad su vaiku nepavyks konstruktyvus pokalbis. Sėkmės!