Turi daug empatijos ir noro padėti vaikui. Buvo gražių atvirų klausimų (kada numirė, kaip radai, ką darei, kai radai, kaip tu norėjai palaidoti ir pan.), tačiau didžioji pokalbio dalis sukosi apie alternatyvų siūlymą "O gal tu daryk tą ar aną" (piešti, veikti kažką su tėčiu ar su tėčiu ir mama, nors jie išsiskyrę), tad iš vaiko buvo atmetimo reakcija. Bandymas "normalizuoti", kad žiūrkėnas mirė (nes visi maži gyvūnėliai greitai miršta) yra kritinė klaida ir to reikėtų vengti, nes vaikas išsigando, kad ir jis mirs. Linkėčiau akcentuotis į vaiko išklausymą užduodant atvirus klausimus ir skatinant jį patį kalbėti bei mąstyti. Pasistenk viską pamatyti vaiko akimis - kas iš tiesų nutikožiurkėnui, kaip įsivaizduoja vėl jį turėti, kas būtų jeigu būtų ir pan.