Pokalbis buvo itin empatiškas, viso jo metu jautėsi tavo ramybė nepriklausomai nuo sudėtingos situacijos. Palaikymas, priėmimas, padrąsinimai, jausmų natūralizavimai išties padėjo sukurti stiprų ryšį su vaiku. Išties svarbu, kad siuntei žinutę, jog taip kaip yra - neturi būti, struktūruotai vedei pokalbį ir informatyviai pateikei info apie galimybę kreiptis į PVL. Kad vaikas galėtų labiau išsiventiliuoti, o tu geriau suprasti situaciją, tam reiktų giliau ją patyrinėjant (paskutinė sit. kaip atrodė, kaip reagavo, jautėsi, kada buvo. Ar bandė kada su tėvais apie tai kalbėti? Kaip pokalbis atrodė/galėtų atrodyt) kartu klausiant ir stebint kaip vaikas tame jaučiasi.