Šauniai pradėjai pokalbį, klausimus apie tave pačia gražiai, natūraliai nukreipiai vaikui arba atsakei bendrai "visiems kartais būna liūdna". 
Užduoti tikslingus klausimus ("Kaip seniai", "kada prasidėjo", gal pameni pirmą kartą"), tik kartais nuskubi, užduoti juos po kelis. Pabandyk išlailyti pauzes, "sulėtinti" pokalbį, kad atsirastų daugiau erdvės vaikui pasisakyti Taip pat nemažai klausimų buvo galima paversti į atvirus. Puiku, kad nepamiršti atspindėjimų, apibendrinimų, tik atkreipk dėmesį ar juose nuskamba tik tai, ką tikrai išgirdome iš vaiko. Užtikrini vaikui, kad "niekas neturi teisės..." tik truputį anksčiau galima tai jau pasakyti, o jei reikės, dar ne kartą pakartoti. Prie to pačio - nepamirškime ir kaltės jausmo nuo vaiko nuimti, ypač, jei girdime "tai čia gal aš ką ne taip padariau, aš nenormalus, aš kosmonautas ar pan... Turi nemažai klausimų, žinai kaip nagrinėti situaciją. Praverstų dar kiek patobulinti pokalbių struktūrą.