Stipriosios pokalbio pusės - empatija, ryšio užmezgimas, paskatinimas atsiverti. Šaunu, kad išgirdai ir iš karto sureagavai į užuominą nusižudyti bei atvirai apie tai paklausei. Išgirdus teigiamą atsakymą patarčiau iš karto klausti, ar šiuo metu vaikas galvoja nusižudyti - tam, kad įvertintum riziką ir, jei reikia, susitartum atidėti tai. Bandei panaudoti ambivalenciją (jaučiu neviltį, bet tuo pačiu jaučiu norą gyventi), tačiau ji būtų skambėjusi užtikrinčiau pridėjus argumentą "nes tu jau žengei 1 žingsnį ir paskambinai mums". Kryptingai vedei pokalbį (nuo savižudybės prie patyčių), tik jei įvardintum, kodėl dabar kalbam viena ar kita tema, ir tau pačiai, ir vaikui būtų aiškiau. Pvz. girdžiu, kad mintys žudytis kilo dėl patyčių, tačiau noriu pasakyti, kad savižudybė nėra geriausia išeitis ir yra daug kitų būdų kovoti su patyčiomis. Pakalbėkime apie tai, gerai? Trūko žinutės, kad niekas neturi teisės tyčiotis, privedimo prie PVL ir jausmų (dažnai pati spėdavai vietoj to kad paklaustum)