Pavyko užmegzti šiltą ryšį su vaiku, girdėjosi rūpestis vaiku. Labai gražiai ir aiškiai nuėmei kaltę, patikinai, kad niekas neturi teisės iš jo tyčiotis. Puikiai sureagavai į vaiko baimę būti skundiku (svarbu suprasti, kad tu tiesiog informuosi apie tai, kas vyksta, ne skųsi) ir į klausimą, ar mokytoja padės (negaliu garantuoti, kad tai iš karto užkirs kelią, bet suaugusio žmogaus įsikišimas paprastai reikalingas). Į vaiko pastebėjimą „tai aš negaliu pats išspręsti visko?“ galima buvo sureaguoti: „tam, kad patyčios  visiškai liautųsi, paprastai prireikia suaugusių pagalbos, bet mes galim aptarti dalykus, ką tu pats gali padaryti patyčių situacijose“. Taip pat pristigo situacijos tyrinėjimo (kiek laiko vyksta patyčios, paprašyti papasakoti paskutinį atvejį), mažai reagavai į vaiko jausmus (trūko atspindėjimų, natūralizavimo, klausimų apie jausmus). Patyčių atvejais labai reikalinagas empatiškas palaikymas, taip pat svarbu vaiką pagirti, kad dalinasi ir kreipiasi pagalbos. Ačiū, sėkmės! 