Pokalbis buvo nuostabus. Vaikas, kurio nuotaika tai atšiauri, tai liūdna, tai pikta, mažai kalbantis, nepasakojantis apie situaciją. O tu visą pokalbį išbuvai jautriai, empatiškai įpindama klausymus:  ką turi minty? jausmų atspindėjimus: girdžiu abejones, normalizavimą: kad kartais sudėtinga rast tinkamus žodžius įvardinimui. Vis drąsinai, pabandom pasikalbėt, papasakok, būna, kad žmonės jaučiasi taip, lyg nėra prasmės kalbėti. Taip pat labai laiku įvardinai savižudybės riziką, klausei apie planą, įvardinai, kad mirtis nėra išeitis. Neskubinai vaiko, išbuvai su visais jo jausmais ir blaškymųsi. Nėra ko pridurti, viskas vyko sklandžiai ir labai natūraliai. 