Jaučiasi tavo noras ir ryžtas aktyviai dalyvauti supervizijose. Pokalbį pradėjai taikliai tyrinėdamas situaciją, ir vėliau klausei apie jausmus, labai empatiškai tikslinaisi vaiko sakinius. Suprantu, kad gali kilti neaiškumo kartais kaip ir ko klausti vaiko.  Tiesiog vertingiausia būtų rasti savo būdą, kas padėtų labiau susikaupti ir išgirstį ką vaikas sako. Ir tada atliepti į tai, arba natūrlizuoti jausmus, ar klausi dar apie situaciją, arba dar tikslinti kaip jaučiasi, visad padeda šiek tiek pauzės. O tu tikrai sakydams hmm padėjai vaikui toliau kalbėti. Turi daug  šiltumo ir originaliai dėlioji sakinius,tik matyt dar trūksta tokio atsipalaidavimo, kad vyktų pokalbis laisviau.  Labai kviečiu jau nebelaukti salės  pagalbos  ir išbūti visą superviziją pačiam, bei neturėt lūkesčio padėt vaikui iškart viską išspręsti. Pokalbis su juo ir yra pagalba. Linkiu daugiau pasitikėjimo  ir ačiū
