Pokalbį pradėjai empatiškai vaiką skatindama kalbėtis, tyrinėjai situaciją, uždavei atvirų klausimų apie jausmus, buvo taiklių apibendrinimų ir atspindėjimų. Gerai, kad patikinai vaiką, kad tėtis neturi teisės jo mušti, vis gi vertėjo tai labiau užakcentuoti („niekas neturi teisės prieš tave smurtauti“, „tai, ką tu patiri, yra neteisinga“, „tu turi teisę jaustis saugus“ ir pan). Puiku, kad pasiteiravai vaiko apie jo fizinę būklę patyrus mušimą, paklausei, ar nereikia med. pagalbos, tik tą vertėjo daryti iš karto išgirdus, kad vaikas ką tik buvo muštas diržu. Stenkis neskubėti su sprendimais ir jų nesiūlyti („galbūt bandei kalbėti su tėčiu?“, „gal reikėtų pabandyti pakalbėti su tėčiu?“), o, tik iki galo ištyrinėjus situaciją, pasigilinus į jausmus, drauge su vaiku galite pamėginti rasti būdų, kurie vaikui būtų geriausi. Tokia pokalbio eiga tau padėtų ir geriau struktūruoti pokalbį. Taip pat vis dar pasitaiko uždarų klausimų, tad vertėtų atkreipti į tai dėmesį kalbant su vaiku.
