Jaukus pokalbis, gražiai padrąsinta kalbėti. Atspindėti jausmai ir supratingai priimta situacija.  Ieškota alternatyvų/sprendimų ir šaunu, kad jų buvo ne mažiau trijų. Gražiai įnešta realybės, kad tai individualu ir normalu tuo pačiu. 
Jei vaikas užklumpa asmeniniais klausimais ("ar tau taip yra buvę?, kiek tau metų?, koks tavo vardas?") galima atreaguoti "kuo tau tai svarbu?", tada nebus atstūmimo jausmo, bei lengviau vesti pokalbį.
Alternatyvų ieškojimui gerai yra duoti laiko ir galimybę pačiam vaikui pagalvoti, paklausus "ką tu galvoji apie tai? ką jau žinai?" 
Nereikėtų bijoti klausti vaiko "kaip jautiesi?", tada lengviau normalizuojasi jausmai.
Pabaigoje apibendriname, ką pokalbio metu aptarėte, nuraminame, kad dabar nebūtina nuspręsti, kad gali pagalvoti, bei jei kiltų klausimų ar minčių paskatiname dar paskambinti į VL.