Gražiai padrąsinai merginą kalbėti, natūralizavai jausmus. Vertėjo prie jų sustoti ilgiau, pabūti su vaiku, pasigilinti, kas gąsdina, prieš ką gėda, nebėgti nuo sunkių jausmų prie mėgstamų veiklų. Būtų padėjusi ir gilesnė situacijos analizė: kaip viskas vyko po išprievartavimo, kaip ji išbuvo tas dvi dienas, svarbu ir išsiaiškinti, ar mergina nesužalota, ar jai nereikia medikų pagalbos. Suprantu, kad teko nelengvas pokalbis, natūrali tavo baimė peržengti ribą - galbūt padėtų, jeigu tiesiog užjaustum merginą, patikintum, kad su ja neteisingai pasielgta ir neskubėtum jos gydyti, kaip tik užsimintum, kad susitaikyti su tokia skriauda gali prireikti laiko. Sėkmės!