Tai pirmoji supervizija, kurios imeisi  nors ir jaudindamasi, bet su didele empatija vaikui ir drąsindama kalbėtis. Nuo pat pirmųjų sakinių labai atidžiai klausei vaiko ir užčiuopei esminius dalykus, kvietei svarstyti “Kuo tau tai svarbu?”. Klausei kaip jautiesi ir šiltai priėmei tuos jausmus. Dar pasiūlymas būtų kalbant su vaiku šiek tiek mažiau pasakyti vienu metu, geriau po sakinį, du. Ilgesniam pokalbiui nebuvo laiko. Tačiau tikrai džiaugiuosi pirmu puikiu bandymu. Sekmės toliau. 