Puikiai pradėjai pokalbį, drąsinai berniuką, užtikrinai, kad viskas normalu, nepasimetei. 
Pradžioje tikslingi buvo ir klausimai, tik vietomis formuluotės kiek persudėtingos, pvz "kiek laiko trunka šie tavo eksperimentai" - užtektų pasiteirauti, kiek laiko tai trunka? Kada pradėjai nerimauti? ar pan. 
Pokalbyje dar kelis kartus paminėjai, kad masturbuotis jo amžiuje normalu, bet šalia ėmė rastis ir siūlymai kažkuo kitu keisti - tuomet klausimas ar tikrai įtikiname vaiką, kad normalu ("normalu, bet gal ką kitą..." ) - norėtųsi, kad tai jau būtų palikta pokalbio pabaigai, kai keliaujame link sprendimų ir jau viską išsiaiškiname apie situaciją, o kol kas tiesiog natūralizuokime ir pakalbėkime apie tai, kas kelia berniukui nerimą.
Klausimų tikrai daug tikslingų, bet nemažai uždarų, kuriuos galima drąsiai keisti į atvirus. kartais pasitaiko spėjimų - jei klausimas būtų atviras, mažesnė tikimybė būtų spėti ar sufleruoti vaikui atsakymą =) Galima buvo dažniau teirautis vaiko ką jis pats žino,