Sklandus pokalbis, kurį lengvai ir natūraliai vedei, reaguodama į vaiko mintis, užduodama atvirus klausimus, naudodama atspindėjimus. Visai gerai sekėsi tyrinėti jausmus, juos natūralizuoti, tik norėjosi tuo pačiu daugiau palaikymo, supratimo, padrąsinimo (įsivaizduoju kaip nelengva, ačiū, kad pasitiki, esi drąsi). Antroje pokalbio dalyje būtų buvę vertinga reaguoti į vaiko nerimą ir įvardinti, kad iš vaiko pasakojimo tai panašu į kitokius jausmus, į homoseksualumą, informuoti, kad tų jausmų būna visokių ir tai yra taip pat gražus jausmas, kurį ji laisva tyrinėti, pažinti. Tada aptarti visuomenės nuostatas, galimus pavojus. Džiaugiuosi, kad nenuskubėjai į sprendimus ir alternatyvas palikote neaptartas, tą galėtum padaryti palygindama jausmus (kas baisiau - atsiskleisti draugei, ar likti su tuo vidiniu pavydydu ir neišpildytu troškimu). Sėkmės!