Išties džiaugiuosi, kad pokalbio stiprioji pusė buvo jausmų tyrinėjimas, apie juos ir klausei, ir atspindėjai, ir natūralizavai, išreiškei supratimą. Tikiu kitos supervizijos metu kartu su jausmais eis ir situacijos analizė, nes šiuo metu ji buvo kiek pamiršta. Netekties atveju kalbamės su vaiku apie mirusį gyvūnėlį: 1. kaip sužinojo, kas nutiko jam, kaip reagavo, kas pranešė, ką darė sužinojus. 2. ar vyko laidotuvės, ar dalyvavo, kas padėjo su visu tuo, kaip dabar jaučiasi. 3. Kas padeda ir kaip išbūna savo sielvartą, ką veikia. 4. Pasikalbame apie tą gyvūnėlį, pasidomime, koks jis buvo, ką kartu veikdavo, kiek laiko augino ir pan. Sunkų jausmą nuimant ir vaiko klausiant, kaip dabar gyventi be jo, užjaučiame ir empatiškai pasakome, kad visi šie prisiminimai bus tavyje ir tu bet kada galėsi jį prisiminti. 
Sėkmės toliau! :)  