Pokalbyje girdėjosi nemažai empatijos, išreiškei daug palaikymo ir supratimo vaikui netekus žiurkėno. Vis gi jau pokalbio pradžioje vertėjo išreikšti nuoširdžią užuojautą ir patyrinėti situaciją bei jausmus plačiau: skatinti vaiką pasakoti apie gyvūną, apie jų ryšį, apie tai, kuo jis buvo ypatingas, brangus, apie tai, kaip mirė, kaip sužinojo, kaip reagavo pats vaikas ir artimieji, kaip laidojo/nelaidojo, kaip norėjo, kad būtų palaidotas, ar kalbėjo su kuo nors apie žiurkėno mirtį ir pan. Ateityje stenkis vengti uždarų, taip pat sudėtingų formuluočių klausimų, vertėjo pasakyti, kad paprastai prireikia laiko, kol praeina liūdesys, visiems tas laikas gali būti skirtingas, tačiau svarbu jame neužsibūti per ilgai.