Šiltai ir su empatija priėmei vaiką, išbuvai su juo. Pokalbis buvo pilnas jausmų ir atspindėjimų. Sureagavai į savižudybės riziką: klausimas buvo tikslus ir vietoje, jo nereikia bijoti. Nagrinėjai situaciją, bandei užsikabinti, kas kelia vaikui beprasmybę, kas nutiko, ėjai į skirtingas situacijas, bet ir nenuskubėjai prie sprendimų – puiku. Ateityje gali padėti mintis, kad ne visada vaikas papasakos mums pilną situaciją, tuo metu jam paprasčiausiai reikia žmogaus, kuris išbūtų su jo jausmais ir jų nenuvertintų, išklausytų. 