Labai šiltai ir empatiškai pradėjai savo pirmąją superviziją.  Nuo pat pirmo sakinio užmezgei su vaiku ryšį, rodei nuoširdų susidomėjimą, bei supratingumą, kad gali taip jaustis. Uždavei daug tikslingų atvirų klausimų, atidžiai tyrinėjai vaiko situaciją. Išreiškei daug supratingumo savo tokiais jasumingais   sakiniais, kai neišsimiegi tikrai viskas sudėtinga, suprantu, kad sunku priprasti prie naujo šeimos nario. Buvo fantastiškai gražus ir toks iš „dūšios“ sakinys, kai vaikas paklausė primygtinai: ką man daryti, atsakei: aš negaliu tau atsakyti, tai tavo situacija, bet pakalbėkim, o ką pats galvojo apie tai? Priėmei vaikas su visais jo jausmai, neskubėjai prie sprendimų, išbuvai ir tyrinėjai. Puikus pats pirmas pokalbis ir sekmės toliau.