Pokalbyje jautėsi labai daug šilumos ir tikro rūpesčio vaiku. Tikrai skatini pasakoti daugiau, orodei supratingumą, drąsinai, įvardinai, kad visi jausmai gali būti.  Ypač taikliai gilinasi į jausmus, klausdama (Tie jausmai, apie kuriuos kalbi, kada jie atsirado? Koks tai jausmas? Suprantu, kad jausmai yra nauji, kyla klausimai, pabandykime juos pasiaiškinti). ). Buvo ir labai gražių natūralizavimo frazių (Baimė natūralus dalykas, kai susiduriam su naujais jausmais). Visgi pokalbiuose, kuomet vaikas jaučiasi sutrikęs, dažnai kartoja, kad jaučiasi kitoks nei kiti (Man atrodo aš nenormalus; pas nieką taip nėra, tik pas mane; ar tai praeis?), vertėtų daugiau į tai sureaguoti, nebijoti įvardinti, kad būna ir taip, jog vaikinams patinka vaikinai, kad tai taip pat yra natūralu, kad šis jausmas gali ir nepraeiti, bei kad tu nesi toks vienas.  Bendrai vertinant, su pirmuoju pokalbiu tikrai šauniai susitvarkei, tad linkiu sėkmės ir kitose supervizijose!

