Jautėsi tavo susirūpinimas ir noras padėti vaikui, pokalbis buvo tikrai vykęs ir stiprus. Klausimai tikslingi, tik pasistenk formuluoti juos atvirus: "Kas dar tuo metu būna su tavimi? Su kuo apie tai kalbėjaisi/Kas iš suaugusių apie tai žino?" Neskubėk iš karto užduoti visus klausimus, būdingus pokalbiuose apie patyčias patiriančius vaikus. Apibendrink tai, ką išgirdai iš vaiko, tikslinkis faktus, kad kartu sudėliotumėte kuo tikslesnį vaizdą, kas iš tiesų vyksta, kuomet vaikas patiria patyčias (ar tikrai VISI vaikai tyčiojasi), kaip jis jaučiasi po to, ką veikia, kas padeda išbūti (atsvaros ieškojimas) Gali paprašyti papasakoti vaiko paskutinę situaciją, kuomet patyrė patyčias. Galime klausti, ką jis žino apie  tai, kaip spręsti patyčias-ką yra bandęs, kaip tai suveikė/nesuveikė. (Patys nesiūlome konkretaus sprendimo -pradėti nešioti kontaktinius lęšius ar pan.)
