Džiugu, kad pokalbyje neskubėjai į sprendimus ir informavimą į PVL, o mėginai tyrinėti situaciją bei jausmus. Pokalbio pradžioje jautėsi tavo neužtikrintumas, pagalvojimai, pauzės, vėliau pokalbyje girdėjosi tikro tavęs ir nešabloninių frazių, naudojai atspindėjimus, pasitikslinimus, tyrinėjai jausmus. Akcentavai vaikui, kad niekas neturi teisės mušti ar įžeidinėti, švelniai priėjai prie suaugusiųjų įtraukimo klausimo. Papildomai būtų vertinga pastiprinti vaiko norą ir pastangas ieškoti pagalbos, kalbėti apie vaikų teisę į saugią, ramią vaikystę, natūralizuoti skirtingus kylančius jausmus. Situacijos tyrinėjimas taip pat dar nėra pakankamas, galima tikslintis daugiau detalių: nuo ko prasidėjo, kaip vyksta, aptarti kokį konkretų atvejį (kas ką daro ar sako, kaip reaguoja, kas būna kitą dieną ir t.t.) , kaip būdavo anksčiau ar kaip norėtųsi, kad būtų.