Džiaugiuosi, kad vaiko tylėjimas pokalbio pradžioje neišmušė tavęs iš vėžių, labai gražiai bandei pakalbinti. Nepaisant sunkios temos, pokalbis buvo šiltas ir empatiškas. Daug prie pokalbio šiltumo prisidėjo, kad neskubėjai, išlaikei pauzes, naudodama atspindėjimus parodei, kad vaiką girdi, supranti, gali tik įsivaizduoti, kaip jam sunku. Smagu, kad stengeisi struktūruoti pokalbį. Yra keletas dalykų, kurių svarbu nepamiršti: klausimai apie jausmus yra svarbūs ir jų tikrai niekada nebus per daug, todėl stenkis jų nepamesti. Taip pat reikėtų vengti direktyvumo, stengiantis nuimti nuo vaiko kaltę, tačiau frazės: "priklausomybę reikia gydyti", ""nėra nieko kaip galėtum tėčiui padėti" yra per daug aštrios. Galim anaudoti: paprastai tokiose situacijos vaikai jaučiasi kalti, vaikams noris padėti tėvams ir pan... Taip pat tokiuose pokalbiuose gali paklausiti vaiko amžiaus, tada bus lengviau suprasti vaiko sunkumą. Ačiū už šilumą ir sėkmės kituose pokalbiuose!