Puiki pokalbio pradžia, pirmoji supervizija, o jokio pasimetimo. Skatini mergaitę pasakoti, atspindi jos išsakytus jausmus, tiksliniesi. Pasitaiko uždarų klausimų, bet šiaip juos tikslingai parinkti pavyksta. Džiugu. kad nepamiršti pasiteirauti apie jausmus. "Dėl ko" bandyk keisti. Pradžioje trūko situacijos nagrinėjimo, (pvz. klausimais "kokie santykiai buvo anksčiau, kaip susipažinote, kada ir kaip susipykote, kaip baigdavosi kiti pasibarimai, kaip tada jausdavaisi, ką galvodavai, ką jau darei dėl šios situacijos, ką dar galėtum padaryti (jau einant liknk sprendimų)_ ir t.t., bet vėliau "pagavai" ir klausimų jau buvo tikrai skatinančių vaiką kalbėt (pvz. kaip dažnai pykstatės"). Pokalbį suvaldei. kalbėjai empatiškai. Ir ateityje nepamiršk jausmų ir situacijos nagrinėjimo, o sprendimus palik kuo vėlesniam laikui. :) 