Stiprus pokalbis, situacijoje nebuvo konkretumo, bet nepasimetei ir susitelkei į emocinę dalį - tai labai svarbu. Matydamas ankstesnių supervizijų vertinimus džiaugiuosi, kad sustiprinai jausmų sritį daug klausei, natūralizavai, tyrinėjai, palyginai kylančių jausmų stiprumą, o tai padėjo aptarti alternatyvas. Pokalbyje pasigedau empatiško palaikymo ir akcentavimo, kad mergaitė yra normali, tiesiog visi esame skirtingi, vieni lengviau susiranda draugų, kitiems prireikia laiko, norėjosi, kad pasidžiaugtum skambučiu, palaikytum ir pasakytum, kad tau rūpi jos išgyvenimai, tai būtų sušildę pokalbį ne tik intonacijomis, bet ir turiniu. Situacijoje naudinga atidžiau patyrinėti kasdienybę: kokia ji? kur ir kaip tas "nenormalumas" pasireiškia? kada pasijuto vieniša? kaip buvo anksčiau? 