Labai šaunu, kad vartoji daug atvirų klausimų „o kaip tu reaguodavai?/ O kaip galėtum išspręsti šitą situaciją?“. Pasimetei vartodama sąvokas ir pavadinai tai ką vaikas patiria „pasijuokimu iš vaiko“, nebijok vaikui įvardinti, kad tai ką jis patiria yra patyčios. Tokio tipo pokalbiuose svarbu vengti klausimo, kuris prasideda „kodėl“. Vaikas buvo pasimetęs, atsakymas ką jis norėtų daryti buvo neaiškus ir jam, nereikia vaiko versti rasti sprendimą, galima pakalbėti kaip jis jaučiasi dėl to pasimetimo ir natūralizuoti, kad kartais gali būti, kad ir nepavyks rasti to sprendimo pokalbio metu, bet jau kalbėjimas apie tai yra didelis žingsnis. Sėkmės!