Kaip ir aptarėme grįžtamojo ryšio metu, nuo pat pokalbio pradžios, kai vaikas tyli ir nekalba (o net jei tai nutinka ir vidury ar bet kada pokalbyje) - tylą galima atspindėti. Kviečiu nepabijoti ir ilgesnių tylos pauzių, visi labai skirtingi, vieniems gali būti labai baisu prabilti ir tam reikia susikaupimo, nusiraminimo. Ką kaip konsultantai galime daryti - pakviesti vaiką pasikalbėti, patikinti, kad palauksi, jei reikės ir kad esi pasiruošusi aptarti, kas vaiku svarbu/neramu. Na ir toliau eina visa eiga kurios mokomės - kalbėti apie jausmus daug ir iš įvairių pusių kartu su situacijos nagrinėjimu. Svarbu būtų nespėlioti kaip vaikas jaučiasi, o paklausti. Gilintis į situaciją ir ją atspindėti. Linkiu drąsos, nepasimetimo ir sėkmės kitose supervizijose!