Pokalbis buvo labai nuoširdus ir empatiškas. Labai gražiai tyrinėjai patyčių temą. Tyrinėjai situaciją, tikslinaisi, kas ir kaip dažnai tyčiojasi iš vaiko. Gerai, kad stengeisi nuimti nuo vaiko kaltę ir informavai, kad niekas neturi teisės su juo taip elgtis, tik svarbu tą padaryti vos tik išgirdus, kad vaikas patiria patyčias. Vis dėlto šiame pokalbyje tau nepavyko pastebėti vaiko minčių apie savižudybę, nors vaikas kelis kartus pokalbio eigoje pakartojo, kad "jau nuo visko pavargo" ar kad "nebenori nieko bandyti, nes tai nieko nebepakeis". Kaip ir kalbėjome mokymų metu mes kiekvienas turime skirtingas patirtis ir išgyvenimus, todėl kartais vienos užominos mums atrodo visiškai neaiškios, o kitos būna labai akivaizdžios, todėl svarbu prisiminti, kad kalbantis su vaiku reikia kuo daugiau dėmesio skirti vaikų jausmams, kurie gali padėti atpažinti savižudybės riziką. Nesustok ir sėkmės tolimesniuose pokalbiuose!