(Kartu su Kristina)
Pokalbio metu jautėsi tavo empatija ir noras padėti vaikui. Pradžioje laba gražiai tikslinaisi pas vaiką iš kur kilo noras pasidaryti tatuiruotę, stengeisi naudoti atspindėjimus „suprantu, kad tokiame amžiuje gali kilti mintis pasidaryti tatuiruotę“. Taip pat stengeisi vaiko klausti apie jausmus, tačiau juos išgirdusi stenkis su jais ir išbūti, leisk vaikui „išsiventiliuoti“. Be to klausdama apie jausmus, stenkis jų vaikui nesiūlyti, tegul jis pats pasisako, kaip jaučiasi. Tokiuose pokalbiuose, kuomet vaikas dvejoja, taip pat gali naudoti ir ambivalencija. Tačiau vėliau pokalbis labai nukrypo į mamą ir kaip mama gali jausti tokioje situacijoje, dėl ko pokalbis šiek tiek prarado struktūrą, nes temą vis kreipiai nuo vaiko prie mamos. Kalbant su vaiku tokiomis temomis taip pat svarbu akcentuori, kad tai yra paties vaiko apsisprendimas ir tik jis pats turi nuspręsti, kaip pasielgti, ką tu pokalbio eigoje vėliau ir paminėjai.