Pokalbio metu iš balso tono, apmąstytų klausimų, jautėsi tavo noras užmegsti ryšį su vaiku, įsigilinti į jo situaciją dėl patiriamo tėvų emocinio smurto, suteikti paramą. Puiku, kad nepamiršai nuimti kaltės nuo vaiko, net keletą kartų paminėjai, jog jo tėvai elgiasi netinkamai ir neturi teisės to daryti, tai itin svarbu pokalbiuose, kuriuose vaikas pasakoja apie patiriamą smurtą. Pokalbiui kiek pritrūko struktūravimo, jautėsi, kad vaiko situacija tave trikdo ir nežinai, kuria linkme kreipti pokalbį, kiek per anksti skubėjai prie sprendimų. Ateityje nepamiršk atspindėjimų, jausmų tyrinėjimo, pasistenk su vaiku tiesiog išbūti čia ir dabar, leisti jam išsipasakojant palenginti savo jausmus. Suprantu, kad labai norėjosi išreikšti palaikymą, tam verta paieškoti subtilesnių išsireiškimų nei "man ksuadu tai girdėti tavo mintis; man tikrai labai liūdna" ir pan., kad vaikas nepasijaustų apsunkinantis tave savo pasakojimu. Galėjai dar labiau patyrinėti situaciją ir vaiko santykius su tėvais, pad