Gražiai jautriai priimi vaiką, tyrei, ką vaikas pats žino, iš kur tai žino, naudoji atspindėjimus, įvardijai vaiko nerimus ir baimes. Natūralizavai masturbaciją ir patikinai, kad vaikas skaitė apie mitą, vistik  jautėsi, kad nenori ilgiau likti toje temoje, giliau su vaiku išklausti, kiek laiko jam kyla klausimai tie, ar jie kinta, kur jis ieško atsakymų, kaip jaučiasi, kaip senaii, ar supranta tavo pateiktą info, ar tai jam sukelia daugiau kl, kokių. Vietoj to - nukreipei vaiką jo aplinkoj ieškot su kuo pasikalbėt ir modeliavai kaip vaikas galėtų tai daryti su tėčiu. Tai darei puikei, bet tikrai prieš tai reikėjo į vaiką gilintis čia ir dabar, o tik vėliau vaikui norint - pakalbėti kaip jam išdrįsti su tėčiu kalbėt. Taigi ilgiau ir giliau lik prie situacijos ir jausmų - turi iki detalių suprasti ką vaikas išgyvena, ką patiria, ką jaučia. Čia esmė.