Gražiai stengeisi prakalbinti nekalbią mergaitę. Tyrinėjai jos savijautą, situaciją, kartais tarsi bandei pasiūlyti pokalbio temą. Kai skambinančiojo dalyvavimas pokalbyje toks vangus, svarbu naudoti palaikančių atspindėjimų, pvz., „girdžiu, kad į daugumą mano klausimų atsakai, kad tai nesvarbu, siūlai paklausti ko nors kitko. Kaip tau padėtų, jei pasiūlyčiau pokalbio temą?“, „vis sakai, kad nenori apie tai kalbėti arba tyli. Dėl to man sunku suprasti, kaip galėčiau tau padėti“. Tinkamai sureagavai į užuominą apie savižudybę ir ėmeisi nustatyti riziką, tačiau ateityje siūlyčiau vengti pernelyg didelio direktyvumo („kad aš tau padėčiau, tu turi man atsakyti į klausimus“), verčiau su rūpesčiu ir palaikančiai informuoti, kad „man dėl tavęs neramu ir man rūpi tavo saugumas šiuo metu“. Taip pat noriu priminti, kad reikėtų vengti užduoti klausimų serijas, maksimaliai išbūti tokiame pokalbyje, o jaučiant, kad pokalbis vis tiek niekur neveda, atspindėti tai ir pokalbį švelniai užbaigti.   