Man atrodo, kad pirma supervizija buvo vertinga, kurioje sėkmingai išmėginai įvairius pokalbio įrankius. Tau lengvai sekasi formuluoti klausimus, reaguoti į jausmus, turi daug nuoširdžios empatijos, kurią sudedi į žodžius ir intonacijas, net ir pokalbio struktūravimą išbandei nuosekliai grįždama prie esminių dalykų. Kol kas svarbiausia užduotis išlaikyti ribas t.y. empatija negali peraugti į draugystę ir asmenines patirtis. Taip pat svarbu pasitikėti ir neabejoti vaiku, priimti jo mintis. Jei vaikas sako, kad brolis verkia visą dieną - tikime, tiesiog vertinga paprašyti nupasakoti kaip ta diena atrodo nuo ryto iki pat vakaro ir toje dienoje surasti momentus kai brolis miega ir mergaitė galėtų pasikalbėti su mama. Pokalbiuose nevertinam "gerai", kad tau sekasi mokykloje, galima tiesiog pasidžiaugti tuo. Alternatyvose svarbu aptarti įvairius scenarijus - vaikui gali pavykti pasiklabėti su mama, tačiau gali ir nepavykti - kas tada? Situacijos tyrinėjime pasigedau kaip broliukas atsirado, 