Pokalbyje naudojai situacijos ir jausmų atspindėjimus, tikslinaisi, uždavinėjai aktualius situacijai klausimus - tai sukūrė jausmą, jog domiesi vaiko pasauliu ir tai leido tau užmegzti ryšį su vaiku.  Pokalbyje kelis žingsnius į priekį, jį vedi - nuo bendros situacijos analizės iki konkretesnių detalių. Labai svarbu, kad atkreipei dėmesį į vaiko resursus - draugus. Pokalbyje kiek paskubėjai ir greitai atmetei vaiko norą sumušti skriaudėją - gyvame pokalbyje tai gali pakenkti tavo ir vaiko kontaktui. Siūlyčiau tokiose vietose naudoti daugiau atspindėjimo ("Girdžiu, jog tau taip įgriso patyčios, kad net nori sumušti tą vaikiną") bei nebijoti analizuoti smurto kaip vienos iš galimų alternatyvų, taip pat ir nešališkai informuoti, kad dėl tokio sprendimo jis pats gali susilaukti pasėkmių. Svarbu stengtis nenaudoti moralinių vertinimų, nes tai nepadeda suprasti vaiko patyrimo. Apibendrinus, pokalbiuose rodai stiprius konsultavimo įgūdžius, tikrai jauti pokalbį ir jauti vaiką