Pokalbį vedei nuosekliai, nekubėdamas atsakyti į užduodamus klausimus bei juos nukreipdamas į patį vaiką, skatindamas jį išsakyti savo nuomonę (“iš kur tau kilo toks klausimas”; “ką tu pati manai?”). Naudojai tinkamus atspindėjimus (“pasakoji, kad poveikis geras, bet neramina, kad brangu ir turi slapstytis”), tyrinėjai kylančius jausmus. Tinkamai ir neutraliai suteikei informaciją apie galimą priklausomybę, kartu pakviesdamas vaiką tai apsvarstyti (“narkotinės medžiagos gali sukelti priklausomybę, nors ir suteikia momentinį malonumą. Ką apie tai manai?”). Ateityje pokalbiuose, kuomet už vaiko žinutės “viskas puiku” visgi jaučiasi nerimas (“tai reiškia, kad aš kontroliuoju situaciją?”; “kaip ir galiu nebijoti?”; “kaip ir nėra blogai vartoti?”), kviečiu daugiau į tai sureaguoti – atspindėti vaiko abejonę, kartu su vaiku patyrinėti šį dvilypį jausmą. O momentais, kuomet norisi stabtelėti, gali padėti situacijos atspindėjimas, apibendrinimas. Bendrai vertinant – puikiai susitvarkei, ačiū.