Pirmas pokalbis įvyko. Pavyko užmegzti šiltą kontaktą, jautriai ir ramiai sureagavai į vaikino užklausą, įdėmiai jo klauseisi, dėmesingai tylėjai. Taikliai naudodama atspindėjimus bei pasitikslinimus aiškinaisi situaciją. Vaikinas, prašomas papasakoti plačiau apie klasioką, buvo atviras. Vėliau uždari klausimai bei klausimai "o kodėl" sutrukdė plėtoti pokalbį. Juos pakeitus į atvirus ir užduodamus po 1, galima būtų plačiau patyrinėti situaciją. Puiku, kad pavyko įvardinti keletą jausmų. Ateityje siūlau pabūti su atpažintais jausmais: "sakai, kad bijai, gal gali pabandyti įvardinti kokia ta baimė?" "iš kur ji kyla?" "kas sukelia skausmą?". VL teikiant emocinę paramą, mes stengiamės normalizuoti jausmus, apie juos kalbėti ir jų nenuvertinti: "nereikia dėl to pergyventi" keisti į "natūralu, kad kyla nerimas...""paauglystėje gali kilti įvairių jausmų net ir tos pačios lyties atstovui", "gali prireikti laiko, kad geriau suprasti savo jausmus" ir kt. Sekmės kituose pokalbiuose.
