Pokalbis buvo labai empatiškas ir jautėsi, kad tau labai norisi padėti vaikui. Jau pokalbio pradžioje iš pateiktų užominų pasitikslinai pas vaiką ar jis galvoja paie savižudybę ir įvertinai riziką: išsiaiškinai kokiu būdu vaikas planuoja nusižudyti, susitarei dėl priemonių pašalinimo.  Aiškinaisi iš kur vaikui kyla savižudikiškos mintys, stengeisi atspindėti ambivalenciją ("Savižudybė nėra būdas išreikšti pykti ir nebegalėsi pakeisti santykių su mama"). Vis dėlto labai dažai pasitaikytadvo dvigubų ar trigubu klausimų, kuomet paklausi vaiko ir paskui bandai paaiškinti savo klausimą ir tada dar ko nors papildomai paklausi. Jeigu vaikas nesupras tavo klausimo, jis pats perklaus arba pasakys, kad nesuprato, todėl nereikia tikslinti savo klausimų. Taip pat norėjosi gilesnės situacijos ir ypač jausmų analizės, ko pasekoje buvo nuskubėta prie galimų sprendimų ieškant būdų kaip būtų galima padėti vaikui šioje situacijoje. Tema tikrai nelengva, tačiau tikiu, kad su laiku pavyks ją prisijaukinti