Jautėsi, kad vaiko atkaklus ir primygtinis klausinėjimas "Ar normalu" tave trikdė,- tai atsispindėjo šaltesniu tonu, susierzinimu. Kitais momentais pokalbis būdavo šiltesnis, tyrinėjai situaciją, jausmus, natūralizavai. Šiame pokalbyje būtų padėję, jei būtų išreiškiama daugiau supratingumo dėl vaiko nerimo ir noro sužinoti konkrečius atsakymus, o ne tik atsakymai "aš negaliu pasakyti". Taip pat tyrinėjimas, ką pats vaikas žino apie masturbaciją, apie spermą ir t.t., ką yra girdėjęs ir ką pats mano apie galimas grėsmes. Kai vaikai primygtinai klausia, ar normalu, yra tinkama konkrečiai ir įvardinti, kad taip, normalu. Kas ir įvyko pokalbio pabaigoje - buvo atliepta į vaiko poreikį (vaiko reakcija - nu va, pagaliau)