Labai dėkoju už ryžtą ir drąsa imtis pirmai pirmos supervizijos.Labai empatiškai ir padrąsinančiai pradėjai pokalbį , klausei patikslinančių klausimų, klausei kaip jautiesi.  Labai svarbu pokalbiuose užčiuopti, kokia vaiko užklausa, koks pagrindinis rūpestis. Tyrinėdami jausmus ir situaciją mes tą ir aptinkame. Šiuo atveju buvo poreikis mamos dėmesio, kurį paauglė prarado, kai gimė mažas brolis. Pokalbis vaikui emociškai labiau padėtų, jei būtų suprastas jo jausmas, ar pyksta, ar ilgisi, ar jaučiasi apleistas. Visi klausimai ir raginimai kalbėtis su mama, ieškoti išeities buvo taiklūs , tik tai reikėtų nukelti pačiai pokalbiai pabaigai, prieš tai suteikiant erdvės išbūti jausme ir susigaudyti kas vyksta. Labai gražiai pabaigoje drąsinai vaiką dar kalbėtis ir dalintis. Ačiū ir sekmės toliau. 