Pirmiausia noriu pasidžiaugti, kad išdrįsai būti pirmuoju mokomosiose supervizijose. 
Pokalbio pradžioje pavyko užmegzti kontaktą su vaiku, nepasimetei, kai paklausė tavo vardo, ir tinkamu klausimu sugrąžinai vaiką į pasakojimą apie jį patį. Pokalbio eigoje naudojai tinkamus klausimus, skatinančius vaiką pasakoti (gal gali papasakoti plačiau, kaip manai), tačiau pasitaikė ir uždarų klausimų, prasidedančių "ar". Uždari klausimai apsunkina konsultanto "darbą" ir verčia galvoti, ko čia dar paklausus, kokie galimi scenarijai ir pan. Tuo tarpu atvirti klausimai šią užduotį palengvina - leidžia tiesiog klausytis, išgirsti vaiką ir atitinkamai reaguoti, kreipti pokalbio eigą. 
Džiugu, kad jau šio pirmojo bandymo metu mėginai tyrinėti vaiko jausmus, atspindėti, klausti, kaip jaučiasi / jautėsi, įvardinai jausmus. Labai padėtų ir empatiškas įsijautimas į vaiko situaciją bei empatijos parodymas balso tembru, atspindėjimais, atkartojimais.
Jautėsi, kad pokalbyje galvojai, ką ir kaip sakai, sustab