Pokalbius pradedi dėmesingai, mėgini aiškintis vaiko situaciją. Įvardini vaiko emociją ( „skambini susierzinusi, įpykusi). Vaikui klausinėjant apie tave, nubrėži ribas, įvardini, kad kalbamės apie tave. Pirmi pokalbiai buvo sunkesni, jautėsi pasimetimas, noras kuo greičiau užbaigti pokalbį. Netikėtos, sudėtingesnės situacijos atrodo išmuša tave iš vėžių, tada užsiblokuoji. Tokiose situacijose, pasistenk sugrįžti į pokalbį, pasitikslinti kokių tikslu vaikas skambina, su kokiu sunkumu jis susiduria. Buk dėmesinga savo jausmams. Natūralu, kad ir tu gali susierzinti, pasimesti. Gali vaikui įvardinti savo emociją. Taip vaikai supranta, kaip jų elgesys veikia kitus žmones. Nieko tokio jei tam tikrose situacijose ir pasimeti. Tiesiog pastebėk tai ir grįžk prie pokalbio. Paskutiniai pokalbiai ėjosi sklandžiau, nepasiduodavai vaiko provokacijoms. Tik jautėsi, kad nori kuo greičiau užbaigti pokalbį. Natūralu, kad dabar jautiesi nepatogiai tokiuose pokalbiuose. Su patirtimi tai turėtų keistis. 