Smagu, kad kiekviename nekonsultaciniame pokalbyje bandei užmegzti kontaktą, pokalbius vedei kantriai ir ramiai. Nors ir kaip vaikai stengėsi išdykauti, tau pavykdavo išlaikyti ramų toną iki pokalbio pabaigos. ^aunu, kad girdėjai aplinką, reagavai. Džiugu, kad naudoji atspindėjimus "girdžiu", pasitikslinimus "noriu suprasti". Nors dar vis pasitaiko uždarų klausimų, tačiau pokalbiuose girdėjau ir labai gerų klausimų: "kaip jautiesi?", "ką galėtum daryti", "kuo tau galiu padėti". Kad nekonsultaciniai pokalbiai taptų lengvesni, taip pat reikėtų įpinti daugiau klausimų apie jausmus, tyrinėti situaciją, galima panaudoti klausimus: "iš kur kilo toks klausimas", "kas paskatino apie tai galvoti", "iš kur žinai" ir pan. Siekiant apsaugoti save nuo blogų emocijų, linkiu drąsos užbaigti pokalbį, prieš tai jį apibendrinus, pasakius, kad nepavyksta užmegzti pokalbio, pakvietus paskambinti vaiką kitą kartą, kai norės rimtai pasikalbėti. Sėkmės kituose pokalbiuose! 