Pokalbis buvo empatiškas, jautėsi noras globoti vaiką, padėti. Puikiai pastiprinai mergaitę („esi labai atsakinga ir drąsi mergaitė“), gražiai tyrinėjai situaciją ir jausmus, išbuvai su vaiku. Tokiose situacijose, kai akivaizdi nepriežiūra, o dar ir tėvų priklausomybės, labai svarbu vaiką paskatinti ieškoti ne tik emocinės paramos, kitų suaugusių pagalbos, bet ir padrąsinti būti nukreiptam į PVL, tinkamai informuojant, kas yra PVL („tai tokia tarnyba, su kuria bendradarbiaujame. Jei norėtum ir sutiktum, ji gali rasti pagalbos tavo aplinkoje“ ar pan.), patikinti vaiką, kad PVL turi būdų, kaip vaikui padėti, tačiau nesiimti garantuoti, ką PVL dėl to darys arba nedarys - mes juk to negalime žinoti. Taip pat, pokalbiui pakrypus apie PVL, vaikas kelis kartus pabrėžė, kad geriau numirs, nei pateks į globos namus. Į tai buvo svarbu tinkamai sureaguoti (užuomina į savižudybę), tačiau, įvertinus visą pokalbio kontekstą, galima nelaikyti to kritine klaida. Linkiu tau sėkmės!   