Puiku, kad priėmei vaiką, nekaltinai, nepasimetei, graži pokalbio pradžia, puikiai reaguoji, nepasimeti išgirdus vaiko žodžius, gražiai moki atliepti, girdi įvardiji gėdą, įvardijai kad nusikaltimas, ne kartą kartojai. Reaguoji į jausmus, natūralizuoti, rodai supratimą, moki padrąsinti. Trūko stipriai situacijos: kas nutiko (jautriai išklausiant), ar buvo sueitis, apie fizinį vaiko sužalojimą, pagalbą, kaip parėjo namo, kaip praėjo dvi dienos, kaip atrodo vaiko gyvenimas. Tuo pačiu neturint detalių apie situaciją ir jausmus trūksta ir tvirtumo, kai natūralizuoji ar rodai supratimą. Daugiau klausk kas vaiką skaudina labiausiai, neramina, kas šlykštu, ką dar jaučia. Vien tik natūralizuodama gali "numušti" vaiko entuziazmą kalbėti toliau, taip pat svarbus direktyvesnis reagavimas čia ir dabar, ar nereikia medikų pagalbos, įvertinti saugumą, ir nuo pat pokalbio pradžios svarbu įvardinti, kad tai yra nusikaltimas, prieš vaiką smurtauta, o ne kad tai vaiko problema kurią per laiką ji turės i