Empatiškai, jautriai priimi vaiką, buvo pokalbyje supratimo, natūralizavimo, rūpesčio, užuojautos, įvardijai keliskart, kad neturi teisės tėvai taip elgtis, kartojai, kad nesaugu vaikui namie, įvardijai kas vyksta, gražiai pristatai PVL ir apie tai pasakoji, neatstumiant vaiko, puikūs įgūdžiai. Vistik šitoj situacijoj prašokai didelę pokalbio dalį, kai buvo galima gilintis kaip atrodo vaiko gyvenimas, kiekviena diena, santykiai su tėvais, kaip žeidžia, kaip smurtauja, kaip vaikas tai priima, patiria, kaip save vertina, ką jaučia tėvam, pasauliui, kas skaudžiausia, kas padeda tai ištverti, kas palaiko vaiką, labai čia dideli klodai - vaikui iškalbėti visus skaudulius. Tame esmė. Ir būtinai prisimink, kad vaiko saugumas čia ir dabar turi įvertintais visais atvejais kai girdim apie smurtą (įvertinam kur vaikas dabar yra, ar negresia pavojus, ar saugiai galim kalbėti, kur smurtautojas, tuomet - kada buvo smurtas, prieš kiek laiko, kaip jaučiasi, ar nesužeistas ir pan). sėkmės :)