Pokalbis tikrai vykęs ir stiprus. Didelė pokalbio dalis ėjosi natūraliai, įsijautus į vaiko sunkumą su dideliu rūpesčiu. Dažnai naudoji atspindėjimą tokiu būdu atsukdama vaikui jo situaciją ir tuo pačiu pati lengviau gali suprasti, pasitikslinti. Buvo jautriai reaguota į vaiko žalojimąsi, įvertinai saugumą, leidai vaikui būti su savo mintimis ir jausmais. Vedei pokalbį tikrai struktūruotai. Tik pabaigoje pasijuto skubėjimas, daug siūlymų, kuo galėtų pakeisti šį žalingą įprotį. Vietoj to kvieskim vaiką kartu ieškoti alternatyvų. Ir tuo pačiu nebijok pauzių pokalbyje. Leisk ir vaikui pagalvoti, išbūti, neskubink ir pati neskubėk. Neužkrauk vaiko klausimų ir siūlymų kiekiu, geriau lėčiau ir po truputį. Taip ir vaikas galės į daugiau tavo klausimų sureaguoti. Dar pastiprink pokalbio jausminę dalį: kaip jaučiasi besipjaustydama, kaip jaučiasi matydama savo rankas, kaip pasijunta po to ir pan. Sėkmės! :) 